РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

07 липня 2026 року 	м. Рівне	№460/7149/26	

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді К.М.Недашківської, розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі іменується – Позивач) до Військової частини НОМЕР_1 (далі іменується – Відповідач ) в якому Позивач просить суд: визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн. гривень передбаченої пунктом 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року № 153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національної гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану»; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України нарахувати та виплатити одноразову грошову винагороду у розмірі 1 млн. гривень передбаченої пунктом 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року № 153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національної гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану».
Стислий виклад позиції Позивача.
Позивач зазначає, що проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , на момент набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №153 не досяг 25-річного віку, під час воєнного стану безпосередньо брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, та отримав травму під час виконання бойового завдання, пов`язану із захистом Батьківщини. Позивач вважає, що Відповідач протиправно відмовив йому у виплаті одноразової грошової винагороди у розмірі 1 000 000 грн, пославшись лише на те, що первинно він був прийнятий на військову службу 11.01.2022, тобто до введення воєнного стану. Просить суд позов задовольнити повністю.
Стислий виклад заперечень Відповідача.
Відповідач зазначає, що Позивач не набув права на отримання одноразової грошової допомоги оскільки не відповідає критерію осіб, які до набрання чинності зазначеною постановою були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, що виключає можливість застосування до нього положень пункту 4 цієї постанови. У задоволенні адміністративного позову Відповідач просить відмовити у повному обсязі.
Ухвалою суду від 04.05.2026 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до статті 229 КАС України. 
Відповідно до статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача. 
Суд при вирішенні справи керується принципами верховенства права, законності, рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин, гласності і відкритості адміністративного процесу. 
Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є військовослужбовцем Збройних Сил України та на час виникнення спірних правовідносин проходить військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 Міністерства оборони України. 
Як вбачається з матеріалів справи, 11 січня 2022 року Позивачем було укладено контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України у військовій частині НОМЕР_1 . З часу укладення зазначеного контракту Позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 Міністерства оборони України та продовжує її проходження станом на час розгляду справи. 
Водночас судом встановлено, що під час дії воєнного стану Позивач продовжив проходження військової служби за контрактом. Так, 08 листопада 2024 року з Позивачем укладено контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України до оголошення демобілізації.
З матеріалів справи судом також установлено, що під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 Позивач безпосередньо брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, а саме: з 25 лютого 2022 року по 26 травня 2022 року; з 11 червня 2022 року по 09 листопада 2022 року; з 16 листопада 2022 року по 29 жовтня 2023 року; з 10 листопада 2023 року по 28 березня 2024 року; з 09 квітня 2024 року по 04 червня 2024 року; з 02 жовтня 2024 року по 27 вересня 2025 року; з 14 жовтня 2025 року по 02 березня 2026 року. 
Крім того, судом встановлено, що 18 березня 2026 року під час захисту Батьківщини Позивач отримав вибухову травму — акубаротравму, цефалгічний синдром, що підтверджується довідкою про обставини травми.
Поряд із цим, здійснивши аналіз та обрахунок наведених у зазначеній довідці періодів безпосередньої участі позивача у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, судом установлено, що станом на 13 лютого 2025 року, тобто на дату набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №153 «Про реалізацію експериментального проєкту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах України, Національній гвардії України та Державній прикордонній службі України під час воєнного стану», сукупна тривалість безпосередньої участі позивача у відповідних заходах перевищувала шість місяців. Зокрема, до цієї дати Позивач брав безпосередню участь у таких заходах у періоди: з 25.02.2022 по 26.05.2022; з 11.06.2022 по 09.11.2022; з 16.11.2022 по 29.10.2023; з 10.11.2023 по 28.03.2024; з 09.04.2024 по 04.06.2024; з 02.10.2024 по 13.02.2025, що сукупно є більшим за шість місяців. 
Крім того, судом установлено, що Позивач набув статусу учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням учасника бойових дій серії НОМЕР_2 , виданим 25.05.2023 Управлінням персоналу штабу військової частини НОМЕР_3 .
Позивач звернувся із заявою в якій просив нарахувати та виплатити одноразову грошову винагороду у розмірі 1 млн. (1000000) гривень на підставі пункту 4 Постанови КМУ №153 від 11 лютого 2025 року «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах під час воєнного стану».
Відповідач листом від 02.04.2026 повідомив про відмову у задоволенні заяви, у зв`язку з тим, що Позивач не був прийнятий/призваний під час воєнного стану до набрання чинності постановою №153.
Вважаючи таку відмову протиправною, а свої права на отримання одноразової грошової винагороди порушеними, Позивач звернувся до суду з цим позовом.
Перевіривши правову та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб`єктом владних повноважень в основу своїх дій, на відповідність вимогам частини другої статті 2 КАС України, суд зазначає таке.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.
Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.
Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Згідно зі статтею 67 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Указом Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022 № 64/2022, який затверджено Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, в Україні введено воєнний стан, який триває й до теперішнього часу.
На підставі статті 1 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992 № 2232-XII (далі Закон № 2232, у редакції, чинній на час спірних правовідносин) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Військовий обов`язок включає, зокрема, підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби.
Відповідно до частини другої статті 2 Закону № 2232 проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом), за направленням або за призовом.
Згідно з частиною шостою статті 2 Закону № 2232 передбачені види військової служби, зокрема, базова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу.
Як визначено частиною сьомою статті 2 Закону № 2232 базову військову службу громадяни України проходять відповідно до законів України у Збройних Силах України та інших військових формуваннях з метою здобуття військово-облікової спеціальності, набуття практичних навичок і умінь для збройного захисту Вітчизни.
На підставі частини першої статті 4 Закону № 2232 Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом призову (направлення) громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом.
Відповідно до частини першої статті 10-1 Закону № 2232 (встановлено, що базова загальновійськова підготовка для громадян, визначених підпунктом 7 пункту 2 розділу ІІ Закону № 3633-IX від 11.04.2024, розпочинається з 1 вересня 2025 року) базова загальновійськова підготовка проводиться з метою здобуття громадянами України військово-облікової спеціальності, навичок і умінь, необхідних для виконання конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.
Згідно з частинами першою та другою статті 15 Закону № 2232 для проходження базової військової служби направляються придатні для цього за станом здоров`я громадяни України чоловічої статі (жіночої статі - добровільно), яким до дня відправлення на базову військову службу виповнилося 18 років, та старші особи, які не досягли 25-річного віку. Зазначені громадяни України можуть один раз обрати рік проходження базової військової служби до досягнення ними 24-річного віку.
Громадяни України, які перебувають на військовому обліку призовників, у добровільному порядку можуть бути прийняті на військову службу за контрактом на умовах, передбачених частиною першою статті 20 цього Закону, та в порядку, визначеному положеннями про проходження військової служби громадянами України.
На підставі частини першої статті 20 Закону № 2232 на військову службу за контрактом приймаються громадяни, які пройшли професійно-психологічний відбір і відповідають установленим вимогам проходження військової служби:
особи рядового складу з числа військовослужбовців базової військової служби, які пройшли базову загальновійськову підготовку, проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, резервісти, військовозобов`язані, які не мають військових звань сержантського, старшинського і офіцерського складу, особи віком від 18 років, які мають вищу, фахову передвищу, професійну (професійно-технічну), повну або базову загальну середню освіту, та не досягли граничного віку перебування на військовій службі та/або пройшли базову загальновійськову підготовку - на військову службу за контрактом осіб рядового складу.
11 лютого 2025 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 153 Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану, якою затверджено Порядок реалізації експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану (далі Постанова № 153)
Пунктом 2 Постанови № 153 затверджено Порядок реалізації експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану (далі Порядок № 153).
Відповідно до пункту 3 Постанови № 153 встановлено, що:
1) учасниками експериментального проекту є:
громадяни України віком від 18 до 25 років, які приймаються на військову службу за контрактом до Збройних Сил, Національної гвардії або Державної прикордонної служби на посади рядового складу;
Збройні Сили;
Національна гвардія;
Державна прикордонна служба;
Міністерство оборони;
Міністерство внутрішніх справ;
військові частини, визначені Генеральним штабом Збройних Сил, Головним управлінням Національної гвардії та Адміністрацією Державної прикордонної служби.
Згідно з пунктом 4 Постанови № 153 встановлено, що громадянам України з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24 лютого 2022 р. № 64, затвердженим Законом України Про затвердження Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24 лютого 2022 р. № 2102-IX, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі - винагорода) у розмірі 1 млн. гривень.
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, винагорода виплачується пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених);
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон) винагорода виплачується в повному обсязі;
військовослужбовцям, зазначеним в абзацах другому та третьому цього пункту у разі, коли вони притягувалися до кримінальної відповідальності, два або більше разів притягувалися до адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни і строк дії дисциплінарних стягнень за які не закінчився, винагорода не виплачується.
Відповідно до пункту 1 Порядку № 153 цей Порядок визначає механізм реалізації експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Держприкордонслужбі під час воєнного стану (далі - експериментальний проект) та особливості залучення під час воєнного стану на військову службу за контрактом до Збройних Сил, Національної гвардії та Держприкордонслужби на посади рядового складу громадян України віком від 18 до 25 років, проходження ними військової служби, а також створення для цього відповідних умов.
Метою експериментального проекту є підвищення рівня укомплектованості особовим складом бойових військових частин (підрозділів) Збройних Сил, Національної гвардії та Держприкордонслужби шляхом удосконалення механізму залучення громадян України віком від 18 до 25 років до проходження військової служби за контрактом та створення додаткових мотиваційних чинників для цього.
Як визначено пунктом 2 Порядку № 153 під час воєнного стану в рамках реалізації експериментального проекту на військову службу за контрактом до Збройних Сил, Національної гвардії та Держприкордонслужби на посади рядового складу строком на один рік можуть бути прийняті громадяни України віком від 18 до 25 років (далі - окремі категорії громадян).
На підставі пункту 7 Порядку № 153 контракт з окремими категоріями громадян укладається строком на один рік з обов`язковою умовою безпосередньої участі таких громадян у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців протягом дії контракту. 
Відповідно до пункту 13 Порядку № 153 (…) однією з обов`язкових умов проходження військової служби є безпосередня участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком не менше шести місяців за сукупністю протягом дії контакту Для громадян України, зазначених у пункті 2-1 цього Порядку, однією з обов`язкових умов проходження військової служби є безпосередня участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком не менше дванадцяти місяців за сукупністю протягом дії контракту.
Згідно з пунктом 15 Порядку № 153 військовослужбовцям, які уклали контракт відповідно до цього Порядку, виплачується одноразова грошова допомога після укладення контракту, проходження відповідної підготовки та вступу до виконання обов`язків за посадою у військових частинах відповідно до переліку, затвердженого Генеральним штабом Збройних Сил, Головним управлінням Національної гвардії або Адміністрацією Держприкордонслужби (далі - одноразова грошова допомога), у розмірі 1 млн. гривень, яка виплачується трьома частинами:
перша частина 200 000 гривень протягом п`яти робочих днів після підписання контракту та вступу до виконання обов`язків за посадою, на яку призначений;
друга частина 300 000 гривень протягом п`яти робочих днів після проходження відповідної підготовки та залучення до виконання бойових (спеціальних) завдань, про що оголошується наказом командира військової частини;
третя частина 500 000 гривень у день виключення із списків особового складу військової частини, а у разі продовження військової служби за новим контрактом - в останній день дії контракту, укладеного відповідно до цього Порядку.
Суд звертає увагу, що застосовними у даними випадку є саме пункти 3, 4 Постанови № 153, оскільки Порядок № 153 передбачає укладення контракту за відповідною формою, натомість, вказані пункти Постанови № 153 регламентують випадки укладення контракту до набрання законної сили відповідними Постановою та Порядком.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд виходить із необхідності всебічного, повного та об`єктивного з`ясування усіх обставин справи, дослідження наданих сторонами доказів та правильного застосування норм матеріального права, які регулюють порядок реалізації права військовослужбовців на отримання одноразової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №153 «Про реалізацію експериментального проєкту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах України, Національній гвардії України та Державній прикордонній службі України під час воєнного стану».
Судом установлено, що постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №153 запроваджено механізм реалізації експериментального проєкту, спрямованого на підвищення мотивації громадян України до проходження військової служби у період дії правового режиму воєнного стану, зокрема шляхом встановлення права окремих категорій військовослужбовців на отримання одноразової грошової винагороди за тривалість проходження військової служби в бойових умовах у розмірі 1 000 000 гривень за умови відповідності критеріям, визначеним пунктом 4 зазначеної Постанови.
З аналізу положень пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України №153 вбачається, що законодавцем визначено вичерпний перелік умов, за наявності яких військовослужбовець набуває право на отримання відповідної одноразової грошової винагороди. При цьому застосування положень вказаної Постанови повинно здійснюватися виключно у спосіб та в межах умов, прямо передбачених нормативно-правовим актом, без довільного розширення або звуження змісту встановлених ним прав і гарантій.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 , є військовослужбовцем Збройних Сил України та проходить військову службу за контрактом у військовій частині  НОМЕР_1 .
Позивач уклав контракт про проходження військової служби 11.01.2022. Надалі, під час дії правового режиму воєнного стану, позивач не припинив проходження військової служби, а продовжив її проходження у військовій частині НОМЕР_1 . 
Зокрема, 08.11.2024 з Позивачем укладено контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України до оголошення демобілізації.
Таким чином, судом встановлено, що в період дії воєнного стану Позивач висловив волевиявлення щодо подальшого проходження військової служби та продовжив контрактні правовідносини з державою, продовжуючи виконувати обов`язки військової служби в особливий період, у тому числі безпосередньо виконуючи бойові завдання із захисту незалежності та територіальної цілісності України.
Крім того, з наданих суду доказів встановлено, що Позивач під час проходження військової служби неодноразово залучався до безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.
Зокрема, відповідно до довідки Військової частини НОМЕР_1 про безпосередню участь позивача у зазначених заходах, ОСОБА_1 брав безпосередню участь у таких заходах у періоди: з 25.02.2022 по 26.05.2022, з 11.06.2022 по 09.11.2022, з 16.11.2022 по 29.10.2023, з 10.11.2023 по 28.03.2024, з 09.04.2024 по 04.06.2024, з 02.10.2024 по 27.09.2025, з 14.10.2025 по 02.03.2026. 
Поряд із цим, здійснивши аналіз та обрахунок наведених у довідці періодів безпосередньої участі позивача у відповідних заходах, суд установив, що станом на 13.02.2025, тобто на дату набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №153, сукупна тривалість такої участі позивача становила 923 календарні дні, що значно перевищує мінімальний шестимісячний строк безпосередньої участі у бойових діях, визначений пунктом 4 постанови №153.
Також судом враховано, що Позивач має статус учасника бойових дій, який підтверджується посвідченням учасника бойових дій серії НОМЕР_2 , виданим 25.05.2023 Управлінням персоналу штабу військової частини НОМЕР_3 , що додатково підтверджує виконання ним бойових завдань у період збройної агресії російської федерації проти України. 
Матеріали справи не містять будь-яких доказів притягнення Позивача до кримінальної відповідальності, адміністративної відповідальності за вчинення військових адміністративних правопорушень, а також до дисциплінарної відповідальності, що свідчить про відсутність визначених законодавством обставин, які могли б бути підставою для відмови у призначенні та виплаті спірної одноразової грошової винагороди.
За таких обставин суд доходить висновку, що позивач ОСОБА_1 фактично та юридично відповідає суттєвим критеріям, передбаченим пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №153, а саме: є військовослужбовцем Збройних Сил України, проходить військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 , на момент набрання чинності постановою №153 не досяг 25-річного віку, має підтверджений строк безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, який станом на 13.02.2025 перевищував шість місяців, а також не має встановлених у цій справі обставин, які відповідно до постанови №153 виключали б можливість отримання спірної одноразової грошової винагороди.
Щодо доводів Відповідача про те, що Позивач не набув права на отримання одноразової грошової винагороди виключно з тієї підстави, що первинний контракт про проходження військової служби був укладений 11.01.2022, тобто до введення на території України воєнного стану, суд зазначає таке.
Суд звертає увагу, що ні положення пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України №153 у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, ні інші положення зазначеної Постанови не містять прямої норми, відповідно до якої військовослужбовці, які уклали первинний контракт до 24.02.2022 року, автоматично позбавляються права на отримання одноразової грошової винагороди.
Отже, встановлення Відповідачем додаткового критерію для реалізації Позивачем права на отримання грошової винагороди, а саме відсутності факту проходження військової служби за контрактом до введення воєнного стану, є фактичним доповненням положень Постанови Кабінету Міністрів України №153 новою умовою, яка безпосередньо не передбачена нормативно-правовим актом.
У спірних правовідносинах суд вважає, що військовослужбовці, які уклали контракт до введення воєнного стану у віці до 25 років, а в подальшому під час дії воєнного стану добровільно продовжили проходження військової служби, продовжили дію контракту або уклали новий контракт, та фактично виконували бойові завдання у районах ведення бойових дій, перебувають у рівних умовах з військовослужбовцями, які вперше уклали контракт під час воєнного стану.
Інше тлумачення положень Постанови Кабінету Міністрів України №153 та виключення такої категорії військовослужбовців із числа осіб, які мають право на отримання одноразової грошової винагороди, призведе до необґрунтованої диференціації їх правового становища виключно за ознакою дати укладення первинного контракту, що не пов`язано ані з характером виконуваних ними завдань, ані з рівнем ризику для життя та здоров`я, ані з обсягом виконаного військового обов`язку щодо захисту Батьківщини.
При цьому суд ураховує, що Позивач, незважаючи на укладення первинного контракту до введення воєнного стану, продовжив проходження військової служби в умовах широкомасштабної збройної агресії російської федерації проти України, шість місяців безпосередньо брав участь у бойових діях, виконував бойові завдання та не допускав порушень військової дисципліни, а тому позбавлення його права на отримання винагороди лише з формальних підстав суперечило б меті прийняття Постанови Кабінету Міністрів України №153, яка спрямована на підвищення мотивації військовослужбовців до проходження військової служби та належне визнання їхнього внеску у захист держави.
Отже, з урахуванням установлених у справі обставин, принципів верховенства права, законності, правової визначеності та рівності громадян перед законом, суд доходить висновку, що Позивач набув право на отримання одноразової грошової винагороди у розмірі 1 000 000 гривень відповідно до пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №153, а відмова Військової частини НОМЕР_1 у її нарахуванні та виплаті з мотивів укладення первинного контракту до введення воєнного стану є такою, що не ґрунтується на вимогах чинного законодавства, порушує принцип рівності перед законом та є протиправною.
Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.
Питання щодо розподілу судових витрат у порядку статті 139 КАС України не підлягає вирішенню, оскільки Позивач звільнений від сплати судового збору.
Враховуючи наведене та керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд
В И Р І Ш И В :
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити повністю.
Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті одноразової грошової винагороди, передбаченої пунктом 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року № 153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національної гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану».
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову винагороду у розмірі 1 млн. гривень передбаченої пунктом 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року № 153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національної гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану».

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду. 

Повний текст рішення складений 07 липня 2026 року 

Учасники справи:
Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_4 ) 
Відповідач - Військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_5 ) 

Суддя       К.М. Недашківська