ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Коцюбинського, 2А, м. Ужгород, 88605, e-mail: inbox@zk.arbitr.gov.ua, вебадреса: http://zk.arbitr.gov.ua 

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2026 р. м. Ужгород Справа № 907/185/26 

Господарський суд Закарпатської області у складі Пригузи П.Д., розглянувши справу
за позовом Керівника Ужгородської окружної прокуратури,
в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях, код ЄДРПОУ - 42899921, м. Львів, вул. Коперника, 4,
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "АЕРОПОРТ КИЇВ КАРГО", код ЄДРПОУ - 36406879, 03151, м. Київ, проспект Повітрофлотський, буд. 96,
про стягнення коштів,
Секретар судового засідання - Повідайчик Т.В. 
Учасники справи, що з`явились в судове засідання: 
від позивача - Роман М.С., прокурор, службове посвідчення № 069355 від 01.03.2023
від позивача - Балаж Н.І., представник в порядку самопредставництва
від відповідача - не з`явився

в с т а н о в и в:

Зміст позовних вимог. 
Керівник Ужгородської окружної прокуратури звернувся до Господарського суду Закарпатської області в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях, код ЄДРПОУ - 42899921, з позовною заявою до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "АЕРОПОРТ КИЇВ КАРГО", код ЄДРПОУ - 36406879, з позовними вимогами стягнення з відповідача в дохід державного бюджету 2 622 274.19 грн, в т.ч. заборгованості з орендної плати в сумі 569 670.35 грн, пені в сумі 177 805.46 грн, штрафу у сумі 56 967.03 грн, неустойки у сумі 1 817 831.35 грн.

Обґрунтування позовних вимог прокурора. 
1) Між позивачем і відповідачем у справі був укладений договір оренди №04-17/05-08 від 27 січня 2017 року, за яким орендодавець (позивач) передав у строкове платне користування орендарю (відповідач у справі) державне майно, а саме бокс поглибленого огляду загальною площею 195.8 кв. м. на митному посту "Ужгород", що розміщений за адресою: м. Ужгород, вул. Собранецька, 224. Таке майно передано за актом приймання - передавання 27.01.2017 року. Також 27.01.2017 право оренди було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. 
2) Через невиконання умов договору щодо своєчасної сплати за користування майном - рішенням Господарського суду Закарпатської області від 21.05.2025 у справі №907/1035/24 договір достроково розірвано і відповідач виселений з орендованого нежитлового приміщення. Також, судом з відповідача стягнуто заборгованість зі сплати орендної плати за період з 15.06.2023 по 01.10.2024. 
3) Позивач зазначає, що разом з тим, залишається непогашеною заборгованість зі сплати орендної плати за договором, що виникла за період дії договору з жовтня 2024 року до розірвання у липні 2025 року (22.07.2025 - набрання законної сили рішенням у справі №907/1035/24). 
Загальна сума заборгованості з орендної плати за вказаний період складає - 625 420.35 грн. 
Відповідно до п. 3.10 договору, зобов`язання орендаря за сплатою орендної плати забезпечено у вигляді завдатку в розмірі місячної орендної плати, який внесений ним в рахунок плати за останній місяць оренди. Після зарахування зазначеного завдатку в сумі 55 750.00 грн сума заборгованості з орендної плати, що підлягає стягненню з відповідача, складає - 569 670.35 грн. 
Штраф за заборгованість з орендної плати понад 3 місяці становить - 56 967.03 грн. 
Пеня за несвоєчасну сплату орендної плати за період з 15.10.2024 по 25.07.2025 становить 177 805.46 грн. 
Сума неустойки за періодд з 26.07.2025 по 07.11.2025 із розрахунку розміру подвійної орендної плати за прострочення повернення орендованого майна становить 1 817 831.35 грн
Загальна сума боргу становить - 2 622 274.19 грн. 

Правова позиція позивача у справі. 
Позивач письмових пояснень або інших заяв по суті справи до суду не подав, хоча був своєчасно та в належний спосіб повідомлений про відкриття провадження у справі. Так, ухвала суду від 18.02.2026 була направлена позивачу до його електронного кабінету та отримана ним, що підтверджується зокрема довідкою про доставку електронного листа, яка міститься в матеріалах справи. 
Неподання власних заяв по суті справи позивачем судом презюмується як підтримка вимог прокурора. 
Суд зазначає, що учасник справи розпоряджається своїми правами на власний розсуд (ч. 2 ст. 14 ГПК України). 
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 ГПК України). 
Суд також враховує, що представник позивача був присутній в судовому засіданні під час розгляду справи по суті, де висловив повну підтримку вимог прокурора та просив суд задовольнити позовні вимоги у справі повністю. 

Правова позиція відповідача у справі. 
Суд зазначає, що ухвалою від 18.02.2026 суд зазначив для відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "АЕРОПОРТ КИЇВ КАРГО", код ЄДРПОУ - 36406879, 03151, м. Київ, проспект Повітрофлотський, буд. 96, що ним не виконано передбаченого законом обов`язку зареєструвати власний електронний кабінет та про необхідність вчинення дій з обов`язкової реєстрації власного електронного кабінету на виконання вимог ч. 6 ст. 6 ГПК України, що надасть Відповідачеві можливість ознайомлюватися з матеріалами справи через Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему або її окрему підсистему (модуль), а також забезпечить йому швидкий обмін документами по справі. 
Разом з тим, як встановлено судом, станом на дату розгляду справи по суті відповідачем не виконаного такого обов`язку. 
Відтак, ухвала суду від 18.02.2026 була направлена за юридичною адресою відповідача, вказаною в ЄДРЮОФОГФ. а саме - м. Київ, вул. Повітряних Сил, 96. Однак, вказане поштове відправлення повернулось за зворотною адресою суду. 
Крім того, Прокурором надано до суду відомості з ЄДРЮО, відповідно до якого підтверджується дійсна назва вулиці, що є місцезнаходженням відповідача, а саме: 03151, м. Київ, вул. Повітряних Сил, 96. Зміна назви відбулася за рішенням органу місцевого самоврядування Київської міської ради у 2024 році в процесі дерусифікації. Отже назва вулиці та адреса 03151, м. Київ, проспект Повітрофлотський, буд. 96, не є актуальною - це колишня назва вулиці. Відтак, судом здійснено відправку поштової кореспонденції за актуальною адресою - 03151, м. Київ, вул. Повітряних Сил, 96. 
Разом з тим, всі поштові відправлення надіслані відповідачу, повернулись за зворотною адресою суду. 
Суд зазначає, що приписами ч. 2 ст. 14 ГПК України передбачено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. 
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 13 ГПК України). 
Відповідно до частин третьої та сьомої ст.120 ГПК України, виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Ухвала господарського суду про дату, час та місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії повинна бути вручена завчасно, з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу, але не менше ніж п`ять днів, для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи чи вчинення відповідної процесуальної дії. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає. 
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 15.05.2018 у справі №904/6063/17, отримання поштової кореспонденції залежить від волевиявлення особи і на неї, як на суб`єкта господарської діяльності, покладається обов`язок належної організації отримання поштової кореспонденції, пов`язаної із здійснюваною господарською діяльністю. Сам лише факт неотримання скаржником кореспонденції, якою суд із додержанням вимог процесуального закону надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася до суду у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною невиконання ухвали суду, оскільки наведене зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на її адресу (аналогічна позиція викладена в постановах КГС ВС від 16.05.2018 у справі № 910/15442/17, від 10.09.2018 у справі № 910/23064/17, від 24.07.2018 у справі № 906/587/17). 
Отже, судом виконані всі можливі заходи щодо сповіщення відповідача про відкриття провадження та необхідність подання заяв по суті справи. 
Відповідно до правової доктрини та ст. 2 та ст. 14 ГПК України суд керується засадами диспозитивності при здійсненні господарського судочинства. 
Учасникам справи процесуальний закон покладає тягар доказування на сторони, надаючи їм право виявляти процесуальну активність та ініціативу у розвитку процесу для досягнення мети правосуддя. 
Кожна сторона справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. 
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 ГПК України). 
Відтак, відповідно до положень ч. ч. 8, 9 ст. 165, ч. 1 ст. 251 ГПК України у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами справи, яких суд вважає достатніми для ухвалення судового рішення. 
Суд виходить з презумпції правомірності правочину на підставі якого виникли правовідносини та обставин, оскільки відповідач, не зважаючи на вимоги господарського суду, без поважних причин відзиву не подав та не заперечив обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги. Відповідач згідно правил ст. 165 ГПК України позбавляється права заперечувати проти таких обставини під час розгляду справи по суті. 

Процесуальні дії суду. 
Ухвалою суду від 18.02.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 24 березня 2026 року. Встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи. 
Ухвалою суду від 07.05.2026 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті на 12 червня 2026 р. на 10:00 год.
Ухвалою суду від 18.06.2026 призначено судове засідання у справі для розгляду справи по суті на 26 серпня 2026 р. на 14:30 год., яке відбудеться у приміщенні Господарського суду Закарпатської області за адресою: м. Ужгород, вул. Коцюбинського, буд. 2 "А", зал судових засідань №4.
В судовому засіданні 26.08.2026 суд розглянув справу по суті і перейшов до стадії ухвалення судового рішення. 
14.09.2026 суд проголосив вступну та резолютивну частини рішення. 
Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Рішення та постанови ухвалюються, складаються і підписуються складом суду, який розглянув справу. 
Стислий виклад обставин справи, встановлених судом. 
Між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях (правонаступник Регіонального відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області) (далі також Орендодавець) та Товариством обмеженою відповідальністю "Аеропорт Київ Карго" (далі також Орендар) укладено договір оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності № 04-17/05-08 від 27.01.2017 (далі Договір оренди) та додатковий договір від 23.11.2021 про внесення змін до цього договору, за умовами пункту 1.1 якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене майно: бокс поглибленого огляду (літ. О) загальною площею 195,8 кв.м на митному посту "Ужгород" (далі Майно), що розміщений за адресою: Закарпатська обл., м. Ужгород, вул. Собранецька, 224, що перебуває на балансі Закарпатської митниці, код ЕДРПОУ 43985560, (далі Балансоутримувач), вартість якого визначена згідно з висновком про вартість на 31.07.2016 і становить за незалежною оцінкою 1 233 037,00 грн без ПДВ.
Згідно з пунктом 3.6 Договору оренди орендна плата перераховується у співвідношенні 50 % до 50 % щомісяця не пізніше 15 числа місяця наступного за звітним відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюються платіж.
Відповідно до пункту 5.3 Договору оренди встановлено обов`язок Орендаря своєчасно й у повному обсязі сплачувати орендну плату до державного бюджету та Балансоутримувачу.
Згідно з пунктом 9.1 Договору оренди за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України.
За умовами пункту 10.1 Договору оренди цей договір укладено строком на 10 (десять) років, що діє з 27.01.2017 по 26.01.2027 включно.
За положеннями пункту 10.9 Договору оренди у разі припинення або розірвання цього договору Майно протягом трьох робочих днів повертається Орендарем Балансоутримувачу, за участю Орендодавця.

Судом встановлено, що 27.01.2017 об`єкт оренди був переданий Орендодавцем Орендарю, що підтверджується складеним між сторонами актом приймання-передавання майна в оренду.
Також встановлено, що 27.01.2017 право оренди щодо окремого індивідуального визначеного майна, що є предметом Договору оренди, було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується наданим позивачем витягом за індексним номером 286364153.
Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 21.05.2025 у справі №907/1035/24 позов задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Аеропорт Київ Карго" (03151, м. Київ, пр. Повітрофлотський, буд. 96, код ЄДРПОУ 36406879) на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях (79000, м. Львів, вул. Коперника, буд. 4, код ЄДРПОУ 42899921) заборгованість в сумі 526 028,93 (п`ятсот двадцять шість тисяч двадцять вісім гривень 93 коп.) грн, пеню в сумі 51 113,14 (п`ятдесят одна тисяча сто тринадцять гривень 14 коп.) грн та штраф в сумі 52 602,90 (п`ятдесят дві тисячі шістсот дві гривні 90 коп.) грн. Розірвано договір оренди індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності від 27.01.2017 № 04-17/05-08, укладений між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Закарпатській області, правонаступником якого є Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях та Товариством з обмеженою відповідальністю "Аеропорт Київ Карго". Виселено Товариство з обмеженою відповідальністю "Аеропорт Київ Карго" (03151, м. Київ, пр. Повітрофлотський, буд. 96, код ЄДРПОУ 36406879) з орендованого нежитлового приміщення: бокс поглибленого огляду (літ.О) загальною площею 195,8 кв.м на митному посту "Ужгород", що знаходиться за адресою: Закарпатська область, місто Ужгород, вулиця Собранецька, 224.
Судом встановлено, що в межах даної справи стягнуто заборгованість за період - станом на 01.10.2024 виникла та рахується заборгованість перед позивачем у розмірі 526 028,93 грн. Крім того, за порушення строків оплати відповідачу нараховано 51 113,14 грн пені за період з 15.06.2023 по 15.10.2024 та 52 602,90 грн штрафу на підставі пункту 3.8 вказаного Договору.
Надалі, згідно із відкритими даними Єдиного державного реєстру судових рішень, Господарським судом Закарпатської області видано накази на примусове виконання означеного вище рішення. Вказане судове рішення набрало законної сили - 22.07.2025 року. 
Актом державного виконавця від 07.11.2025, копія якого міститься в матеріалах справи, підтверджується, що приміщення пусте та звільнене від всього майна боржника. 
Судом встановлено, що позивач звертався до відповідача з відповідним листом щодо сплати заборгованості з орендної плати, пені та штрафу №11-202-00389 від 24.04.2025, в якому просив відповідача виконати свої обов`язки за договором, а саме сплатити заборгованість з орендної плати, штраф і пеню. 
До матеріалів справи позивачем долучено: розрахунок заборгованості з орендної плати за період жовтень 2024 року - 25 липня 2025 року, відповідно до якого загальна сума боргу орендної плати за означений період складає - 569 670.35 грн; розрахунок штрафу у розмірі 10% від заборгованості - 56 967.03 грн; розрахунок неустойки в розмірі подвійної орендної плати за користування майном за час прострочення повернення майна з оренди за період з 26.07.2025 по 07.11.2025, згідно із яким розмір неустойки складає - 1 817 831.35 грн; розрахунок пені за період з 15.10.2024 по 25.07.2025, відповідно до якого розмір розрахованої пені складає - 177 805.46 грн. 
Стягнення вказаних сум заборгованості і стало предметом розгляду у справі. 

Щодо представництва інтересів держави Прокурором. 
Судом встановлено, що позивач звертався до Керівника Ужгородської окружної прокуратури із листом від 07.01.2026 №946-11-120, відповідно до якого просив прокурора посприяти у реалізації власних прав щодо стягнення з відповідача в судовому порядку: заборгованості з орендної плати до державного бюджету у сумі 569 670.35 грн (за період з жовтня 2024 року по 25 липня 2025 року); пені у сумі 177 805.46 грн (за період з 15.10.2024 по 25.07.2025 року0; штрафу у сумі 56 967.03 грн і неустойки у сумі 1 817 831.35 грн (за період з 26 липня 2025 року по 07 листопада 2025 року). 
У відповідь Ужгородською окружною прокуратурою було направлено лист позивачу №07.53-108-628ВИХ-26 від 23.01.2026, а саме повідомлення в порядку ст. 23 ЗУ "Про прокуратуру", в якому було повідомлено, що Ужгородською окружною прокуратурою прийнято рішення про звернення до Господарського суду Закарпатської області з позовом в інтересах держави в особі позивача щодо стягнення означеної заборгованості. 
Закон України “Про прокуратуру” визначає правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України.
У відповідності до абзацу 1, 2 частини 3 статті 23 Закону України “Про прокуратуру” прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини. 
Згідно з частинами 3, 4 статті 53 Господарського процесуального кодексу України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.
Судом встановлено, що Закарпатською обласною прокуратурою виконано умови набуття права представництва інтересів держави, що підтверджено при прийнятті судом справи до розгляду та під час розгляду її по суті.
Право представництва прокурора у цій справі узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, що викладена у постанові від 26.05.2020 у справі №912/2385/18, згідно з якою, звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України “Про прокуратуру”, прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуванні порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення. 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.10.2019 в справі №903/129/18 зазначала, що сам факт не звернення до суду суб`єкта владних повноважень з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси держави свідчить про те, що указаний орган неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів держави та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.
Отже із наведеного слідує, що прокурор у поданій позовній заяві правомірно зазначив, що Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях, код ЄДРПОУ - 42899921, м. Львів, вул. Коперника, 4, не здійснювався захист інтересів держави у даних спірних правовідносинах, а відтак ним доведені належним чином підстави для звернення з відповідним позовом до суду в інтересах держави.

Мотивувальна частина рішення. 
Правове обґрунтування і оцінка (висновки) суду. 
Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.
Нормою статті 193 ГК України, який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Частиною 1 статті 173 ГК України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Відповідно до частини 1 статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності та регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.
У відповідності до частини 1 статті 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у володіння та користування майно для здійснення господарської діяльності.
Статтею 286 ГК України передбачено, що орендна плата це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.
Положеннями статті 759 ЦК України передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк. За найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму (частина 1 статті 762 ЦК України).
Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам в означеній частині, суд враховує, що на час укладення між сторонами Договору оренди № 04-17/05-08 від 27.01.2017 чинним був Закон України "Про оренду державного та комунального майна" № 2269-XII від 10.04.1992 (далі Закон № 2269-XII).
Відповідно до статей 2, 19, 29 Закону № 2269-XII (в редакції, що діяла на момент укладення Договору оренди) орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності; орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності; за невиконання зобов`язань за договором оренди, в тому числі за зміну або розірвання договору в односторонньому порядку, сторони несуть відповідальність, встановлену законодавчими актами України та договором.
Статтею 10 Закону № 2269-XII (в редакції, що діяла на момент укладення Договору оренди) визначено істотні умови договору оренди: об`єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); термін, на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань, якщо їх нарахування передбачено законодавством; відновлення орендованого майна та умови його повернення; виконання зобов`язань; забезпечення виконання зобов`язань - неустойка (штраф, пеня), порука, завдаток, гарантія тощо; порядок здійснення орендодавцем контролю за станом об`єкта оренди; відповідальність сторін; страхування орендарем взятого ним в оренду майна; обов`язки сторін щодо забезпечення пожежної безпеки орендованого майна.
За змістом статті 193 ГК України, статті 526 ЦК України господарське зобов`язання (зобов`язання) має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що за певних умов звичайно ставляться.

Мотивована оцінка судом аргументів учасників справи.
Судом встановлено, що між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях (правонаступник Регіонального відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області) (далі також Орендодавець) та Товариством обмеженою відповідальністю "Аеропорт Київ Карго" (далі також Орендар) укладено договір оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності № 04-17/05-08 від 27.01.2017 (далі Договір оренди) та додатковий договір від 23.11.2021 про внесення змін до цього договору, за умовами пункту 1.1 якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене майно: бокс поглибленого огляду (літ. О) загальною площею 195,8 кв.м на митному посту "Ужгород" (далі Майно), що розміщений за адресою: Закарпатська обл., м. Ужгород, вул. Собранецька, 224, що перебуває на балансі Закарпатської митниці, код ЕДРПОУ 43985560, (далі Балансоутримувач), вартість якого визначена згідно з висновком про вартість на 31.07.2016 і становить за незалежною оцінкою 1 233 037,00 грн без ПДВ.
Згідно з пунктом 3.6 Договору оренди орендна плата перераховується у співвідношенні 50 % до 50 % щомісяця не пізніше 15 числа місяця наступного за звітним відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюються платіж.
Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 21.05.2025 у справі №907/1035/24 позов задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Аеропорт Київ Карго" (03151, м. Київ, пр. Повітрофлотський, буд. 96, код ЄДРПОУ 36406879) на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях (79000, м. Львів, вул. Коперника, буд. 4, код ЄДРПОУ 42899921) заборгованість в сумі 526 028,93 (п`ятсот двадцять шість тисяч двадцять вісім гривень 93 коп.) грн, пеню в сумі 51 113,14 (п`ятдесят одна тисяча сто тринадцять гривень 14 коп.) грн та штраф в сумі 52 602,90 (п`ятдесят дві тисячі шістсот дві гривні 90 коп.) грн. Розірвано договір оренди індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності від 27.01.2017 № 04-17/05-08, укладений між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Закарпатській області, правонаступником якого є Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях та Товариством з обмеженою відповідальністю "Аеропорт Київ Карго". Виселено Товариство з обмеженою відповідальністю "Аеропорт Київ Карго" (03151, м. Київ, пр. Повітрофлотський, буд. 96, код ЄДРПОУ 36406879) з орендованого нежитлового приміщення: бокс поглибленого огляду (літ.О) загальною площею 195,8 кв.м на митному посту "Ужгород", що знаходиться за адресою: Закарпатська область, місто Ужгород, вулиця Собранецька, 224.
Надалі, згідно із відкритими даними Єдиного державного реєстру судових рішень, Господарським судом Закарпатської області видано накази на примусове виконання означеного вище рішення. Вказане судове рішення набрало законної сили - 22.07.2025 року. 
Актом державного виконавця від 07.11.2025, копія якого міститься в матеріалах справи, підтверджується, що приміщення пусте та звільнене від всього майна боржника. 
До матеріалів справи позивачем долучено: розрахунок заборгованості з орендної плати за період жовтень 2024 року - 25 липня 2025 року, відповідно до якого загальна сума боргу орендної плати за означений період складає - 569 670.35 грн; розрахунок штрафу у розмірі 10% від заборгованості - 56 967.03 грн; розрахунок неустойки в розмірі подвійної орендної плати за користування майном за час прострочення повернення майна з оренди за період з 26.07.2025 по 07.11.2025, згідно із яким розмір неустойки складає - 1 817 831.35 грн; розрахунок пені за період з 15.10.2024 по 25.07.2025, відповідно до якого розмір розрахованої пені складає - 177 805.46 грн. 
Розглянувши справу по суті, вислухавши доводи прокурора та позивача, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог, і дослідивши докази, які містяться в матеріалах справи, суд зазначає про наступне. 
Судом встановлено, що в межах справи №907/1035/24 стягнуто заборгованість за період - станом на 01.10.2024 виникла та рахується заборгованість перед позивачем у розмірі 526 028,93 грн. Крім того, за порушення строків оплати відповідачу нараховано 51 113,14 грн пені за період з 15.06.2023 по 15.10.2024 та 52 602,90 грн штрафу на підставі пункту 3.8 вказаного Договору.
Предметом розгляду ж даної справи є стягнення заборгованості по орендній платі за період жовтень 2024 року - 25 липня 2025 року, відповідно до якого загальна сума боргу орендної плати за означений період складає - 569 670.35 грн. 
Суд зазначає, що обставини встановлені в даній справі №907/1035/24 мають преюдиціальне значення під час розгляду даної справи відповідно до положень ч. 4 статті 75 ГПК України в частині, що стосується встановлення факту невиконання грошового зобов`язання відповідачем, яке стосується сплати орендної плати.
Частиною 4 статті 75 ГПК України врегульовано, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 
Пунктом 5.3. договору встановлено обов`язок орендаря своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату. 
У разі припинення або розірвання договору, майно протягом 3 робочих днів повертається орендарем балансоутримувачу, за участю орендодавця (п. 10.9. договору).
Що стосується здійсненого розрахунку, то суд погоджується з доводами позивача стосовно того, що останнім днем нарахування орендної плати являється 25.07.2025 року. Рішення суду у справі №907/1035/24 набрало законної сили 22.07.2025 року + 3 робочі дні на добровільне виконання рішення суду, яким розірвано означений договір оренди. 
Відповідно до п. 3.10 договору, зобов`язання орендаря за сплатою орендної плати забезпечено у вигляді завдатку в розмірі місячної орендної плати, який внесений ним в рахунок плати за останній місяць оренди. Після зарахування зазначеного завдатку в сумі 55 750.00 грн сума заборгованості з орендної плати, що підлягає стягненню з відповідача, складає - 569 670.35 грн. 
Враховуючи доведеність та обґрунтованість позовних вимог у частині стягнення суми орендної плати в розмірі 569 670.35 грн, відсутність письмових заперечень та контррозрахунків із боку відповідача, суд дійшов висновку про задоволення позову в цій частині.
У відповідності до пунктів 3.7, 3.8 Договору оренди, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 56 967.03 грн штрафу і пеню за період з 15.10.2024 по 25.07.2025 (дата набрання рішенням у справі №907/1035/24 законної сили плюс 3 дні), відповідно до розрахунку якої розмір пені складає - 177 805.46 грн. 
На підставі пункту 3.7 Договору оренди, орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету та Балансоутримувачу у визначеному пунктом 3.6 співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, уключаючи день оплати.
Пунктом 3.8 Договору визначено, що у разі якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж три місяці, Орендар також сплачує штраф у розмірі 10 % від суми заборгованості.
Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
За приписами частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно зі статтею 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (частини 4, 6 статті 231 ГК України).
Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Перевіривши розрахунок заявлених до стягнення сум пені та штрафу, суд зазначає, що пеня в розмірі 177 805.46 грн, а також штраф у розмірі 56 967.03 грн нараховані правомірно (розгорнутий розрахунок пені та штрафу міститься в матеріалах справи) та підлягають стягненню з відповідача повністю.
У даному контексті суд також враховує правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.06.2021 у справі № 910/12876/19, за яким можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань не лише не заборонено, але й передбачено частиною 2 статті 231 ГК України. При цьому, щодо порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі можливість одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, передбаченою статтею 627 ЦК України, тобто, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно, одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України, пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України видами штрафних санкцій, тобто, не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.
Також позивачем розраховано та заявлено до стягнення подвійну оренду плату за прострочення повернення орендованого майна в розмірі 1 817 831.35 грн за період 25.07.2025 (дата набрання рішенням суду законної сили + 3 дні на добровільне виконання рішення суду відповідно до п. 10.9. договору) - 07.11.2025 (дата акту державного виконавця від 07.11.2025 року, який засвідчує виселення відповідача із приміщення). 
Згідно з статтею 785 ЦКУ, у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.
Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за найм речі за час прострочення.
Враховуючи доведеність та обґрунтованість позовних вимог у частині стягнення суми подвійної орендної плати в розмірі 1 817 831.35 грн, відсутність письмових заперечень та контррозрахунків із боку відповідача, суд дійшов висновку про аналогічне задоволення позову в цій частині.

Висновки суду. 
Таким чином, суд висновує, що доведеним є факт невиконання власного обов`язку орендарем (відповідачем у справі) за договором оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності № 04-17/05-08 від 27.01.2017 щодо вчасної сплати орендної плати. 
Так, в даній справі предметом розгляду стало стягнення орендної плати і нарахованих пені, штрафу і неустойки за прострочення виконання, нараховані за період з жовтня 2024 року - по 25 липня 2025 року, які не були заявлені позивачем під час розгляду справи №907/1035/24. 
Відповідачем не здійснено заперечень під час розгляду даної справи щодо проведених нарахувань, не надано суду доказів сплати чи власного контррозрахунку позовних вимог, відтак, до повного задоволення судом підлягає поданий розрахунок позивачем щодо нарахування орендної плати, пені, штрафу і неустойки на відповідача. 
Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Положеннями статей 13-14 ГПК України унормовано, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
В той же час, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до статті 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Надаючи оцінку іншим доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 5 ст. 236 ГПК України).
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія А, №303-А. пункт 29).
З огляду на вищевикладене, суд вважає, що ним надано вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
Позаяк, сторонами у справі не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності інших обставин ніж ті, що досліджені судом, а відтак, зважаючи на зазначене вище, позовні вимоги як обґрунтовано заявлені, підтверджені належними та допустимими доказами підлягають до повного задоволення судом в заявленому розмірі.

Розподіл судових витрат.
Судові витрати на підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Судові витрати прокурора по сплаті судового збору у розмірі 39 334.11 грн за подання позовної заяви на підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача у справі. 
Враховуючи наведене та керуючись статтями 2, 13, 42, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 80, 129, 221, 236, 238, 240, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд - 

у х в а л и в: 

1. Позовні вимоги задовольнити повністю. 
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АЕРОПОРТ КИЇВ КАРГО", код ЄДРПОУ - 36406879, 03151, м. Київ, проспект Повітрофлотський, буд. 96, в дохід Державного бюджету України 2 622 274.19 грн боргу (два мільйони шістсот двадцять дві тисячі двісті сімдесят чотири гривні 19 копійок), з яких - заборгованість з орендної плати в сумі 569 670.35 грн (п`ятсот шістдесят дев`ять тисяч шістсот сімдесят гривень 35 копійок), пеню в сумі 177 805.46 грн (сто сімдесят сім тисяч вісімсот п`ять гривень 46 копійок); штраф у сумі 56 967.03 грн (п`ятдесят шість тисяч дев`ятсот шістдесят сім гривень 03 копійок), неустойку у сумі 1 817 831.35 грн (один мільйон вісімсот сімнадцять тисяч вісімсот тридцять одна гривня 35 копійок) на казначейський рахунок UА398999980313040093000007493, отримувач Головне управління Казначейства у Закарпатській області/Ужгородська тг/22080200, код отримувача (ЄДРПОУ) 37975895, призначення платежу: *;101; ;*22080200*36406879*№04-17/05-08*27.01.2017*42899921*1*; - орендна плата*;101; *22080200*36406879*№04-17/05-08*27.01.2017*42899921*2*; -пеня, штраф, неустойка. 
3. Судові витрати покласти на відповідача у справі. 
4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АЕРОПОРТ КИЇВ КАРГО", код ЄДРПОУ - 36406879, 03151, м. Київ, проспект Повітрофлотський, буд. 96, на користь Закарпатської обласної прокуратури (м. Ужгород, вул. Коцюбинського, буд. 2 "А", код ЄДРПОУ - 02909967) судові витрати, понесені по сплаті судового збору у розмірі 39 334.11 грн (тридцять дев`ять тисяч триста тридцять чотири гривні 11 копійок). 
Накази видати після набрання рішенням законної сили. 

Згідно з ст. 241 Господарського процесуального кодексу України, рішення Господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на це рішення суду згідно з ст. 256 Господарського процесуального кодексу України подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено та підписано 14.09.2026 року.

Суддя Пригуза П.Д.