Справа 688/270/26 
№ 2/688/721/26 

Рішення 
Іменем України
(заочне)

24 липня 2026 року           м. Шепетівка

Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області в складі:
головуючого – судді Огородніка І.В.,
з участю секретаря – Варшавської Я.В.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Шепетівка справу за позовом Шепетівської міської ради до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, 

ВСТАНОВИВ:

Шепетівська міська рада звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Позов обґрунтовує тим, що на підставі рішення XII сесії міської ради VI скликання № 12 від 09.08.2011 року «Про затвердження в оперативне управління або повне господарське відання комунального майна територіальної громади» у власності територіальної громади м. Шепетівки в особі Шепетівської міської ради, код ЄДРПОУ 34175421 знаходиться гуртожиток, загальною площею 1545,3 кв. м. розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно здійснено 29.12.2016 року. Згідно листа Регіонального відділення фонду державного майна України по Хмельницькій області № 05-01-03769 від 04.12.2014 року, гуртожиток по АДРЕСА_1 - в Єдиному реєстрі об`єктів державної власності не був зареєстрований.
Згідно довідки управління реєстрації місця проживання та ведення військового обліку апарату міської ради та її виконавчого комітету № 2611 від 11.12.2025 року в квартирі АДРЕСА_2 , що знаходиться у вищезазначеному гуртожитку, зареєстрований ОСОБА_1 з 16.02.2007 по теперішній час.
Згідно довідки управління реєстрації місця проживання та ведення військового обліку апарату міської ради та її виконавчого комітету № 36 від 06.01.2025 року, станом на 06.01.2026 гр. ОСОБА_1 зареєстрований у вищевказаному гуртожитку.
Згідно картки прописки, з 16.02.2007 гр. ОСОБА_1 був зареєстрований у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 як наймач квартири АДРЕСА_2 у вказаному гуртожитку.
Відповідно до довідки КП «Шепетівське БТІ» № 213 від 04.04.2025 р. гуртожиток за адресою: АДРЕСА_1 , згідно технічної інвентаризації - житлові приміщення П та III поверхів кімнатного типу.
29.05.2024 року, комісією з обстеження об`єкта нерухомого майна проведено обстеження гуртожитку АДРЕСА_1 , про що складено відповідний акт.
Комісією встановлено, що особи, які зареєстровані в кімнатах гуртожитку фактично не проживають, приміщення гуртожитку за цільовим призначенням не використовується.
На виконання акту обстеження нерухомого майна, 10.10.2024 року були встановлені навісні замки на другому та третьому поверхах гуртожитку, що унеможливило, використання комунального майна сторонніми особами.
20.03.2025 року, вищезгаданою комісією повторно здійснено обстеження гуртожитку, та встановлено, що після встановлення навісних замків, особи, які зареєстровані у житлових приміщеннях гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 до виконавчого комітету Шепетівської міської ради, зі скаргами про перешкоду у доступі до зареєстрованого місця проживання, не зверталися. Дані обставини підтверджують той факт, що вищезазначені особи не користуються кімнатами, не цікавляться станом житла у якому зареєстровані з моменту державної реєстрації речових прав на гуртожиток за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: 29.12.2016 року.
19.01.2026 року комісією з обстеження кімнат у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 проведено обстеження кімнати АДРЕСА_2 про що складено відповідний акт. Комісія дійшла висновку, що гр. ОСОБА_1 за місцем реєстрації у кімнаті АДРЕСА_3 фактично не проживає протягом тривалого часу.
Оскільки, відповідач за своїм місцем реєстрації не проживає, не сплачує комунальні платежі, тому факт його реєстрації порушує право позивача на вільне розпорядження і користування майном. Позивач позбавлений можливості використовувати майно за цільовим призначенням.
Представник позивача в судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує.
Відповідач у справі повідомлявся судом про розгляд справи у встановленому законом порядку, шляхом направлення поштової кореспонденції на адресу зареєстрованого місця проживання.
Зважаючи на те, що відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи (за зареєстрованим місцем проживання), незалежно від того чи отримав відповідач адресовану йому кореспонденцію, суд вважає, що гарантії статті 6 Конвенції щодо відповідача дотримано і справу може бути розглянуто по суті.
Своїм правом на подання відзиву на позовну заяву відповідач не скористався.
Відповідно до положень частини восьмої статті 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція, викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 року у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 року у справі № 24/260-23/52-б).
За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу по суті на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи.
Разом з тим, відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів.
Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що представник позивача щодо заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.ч. 1, 2 ст. 280 та відповідно до ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, що на підставі рішення XII сесії міської ради VI скликання № 12 від 09.08.2011 року «Про затвердження в оперативне управління або повне господарське відання комунального майна територіальної громади» у власності територіальної громади м. Шепетівки в особі Шепетівської міської ради, код ЄДРПОУ 34175421 знаходиться гуртожиток, загальною площею 1545,3 кв. м. розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно здійснено 29.12.2016 року. Згідно листа Регіонального відділення фонду державного майна України по Хмельницькій області № 05-01-03769 від 04.12.2014 року, гуртожиток по АДРЕСА_1 - в Єдиному реєстрі об`єктів державної власності не був зареєстрований.
Згідно довідки управління реєстрації місця проживання та ведення військового обліку апарату міської ради та її виконавчого комітету № 2611 від 11.12.2025 року в квартирі АДРЕСА_2 , що знаходиться у вищезазначеному гуртожитку, зареєстрований ОСОБА_1 з 16.02.2007 по теперішній час.
Згідно довідки управління реєстрації місця проживання та ведення військового обліку апарату міської ради та її виконавчого комітету № 36 від 06.01.2025 року, станом на 06.01.2026 гр. ОСОБА_1 зареєстрований у вищевказаному гуртожитку.
Згідно картки прописки, з 16.02.2007 гр. ОСОБА_1 був зареєстрований у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 як наймач квартири АДРЕСА_2 у вказаному гуртожитку.
Відповідно до довідки КП «Шепетівське БТІ» № 213 від 04.04.2025 р. гуртожиток за адресою: АДРЕСА_1 , згідно технічної інвентаризації - житлові приміщення П та III поверхів кімнатного типу.
29.05.2024 року, комісією з обстеження об`єкта нерухомого майна проведено обстеження гуртожитку АДРЕСА_1 , про що складено відповідний акт.
Комісією встановлено, що особи, які зареєстровані в кімнатах гуртожитку фактично не проживають, приміщення гуртожитку за цільовим призначенням не використовується.
На виконання акту обстеження нерухомого майна, 10.10.2024 року були встановлені навісні замки на другому та третьому поверхах гуртожитку, що унеможливило, використання комунального майна сторонніми особами.
20.03.2025 року, вищезгаданою комісією повторно здійснено обстеження гуртожитку, та встановлено, що після встановлення навісних замків, особи, які зареєстровані у житлових приміщеннях гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 до виконавчого комітету Шепетівської міської ради, зі скаргами про перешкоду у доступі до зареєстрованого місця проживання, не зверталися. Дані обставини підтверджують той факт, що вищезазначені особи не користуються кімнатами, не цікавляться станом житла у якому зареєстровані з моменту державної реєстрації речових прав на гуртожиток за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: 29.12.2016 року.
19.01.2026 року комісією з обстеження кімнат у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 проведено обстеження кімнати АДРЕСА_2 про що складено відповідний акт. Комісія дійшла висновку, що гр. ОСОБА_1 за місцем реєстрації у кімнаті АДРЕСА_3 фактично не проживає протягом тривалого часу.
Оскільки, відповідач за своїм місцем реєстрації не проживає, не сплачує комунальні платежі, тому факт його реєстрації порушує право позивача на вільне розпорядження і користування майном. Позивач позбавлений можливості використовувати майно за цільовим призначенням.
Відповідно до ст.319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно з ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику права вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності, передбачені ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Права власника будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб, а також розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
Відповідно до ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян.
Тобто обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Згідно з ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку.
Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна.
Судом зясовано, що відповідач ОСОБА_1 за місцем реєстрації у кімнаті АДРЕСА_3 фактично не проживає протягом тривалого часу, що підтверджується відповідними довідками та актами.
З огляду на викладене, позовна вимога про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягає задоволенню.
Виходячи зі змісту норм ст.ст.3, 7, 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», прийняте рішення суду про визнання особи такою, що немає права користування житловим приміщенням, є підставою для вчинення органом реєстрації дій щодо зняття особи з реєстраційного обліку, що фактично припинить її реєстрацію за спірною адресою.
Тому керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 141, 223, 258, 259, 263-265, 273, 280, 281, 284, 287, 288, 354, п.3 розділу ХІІ Прикінцевих положень, пп.15.5 п.15 п.1 розділу ХІІІ Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги - задоволити.
Визнати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), таким, що втратив право користування житловим приміщенням, квартирою АДРЕСА_3 .
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Шепетівської міської ради 3328, 00 грн. (три тисячі триста двадцять вісім гривень 00 копійок) сплаченого судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Хмельницького апеляційного суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя     Ігор ОГОРОДНІК