Справа № 521/10286/26
Номер провадження № 2-а/521/142/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 липня 2026 року
Хаджибейський районний суд міста Одеси у складі:
головуючого судді – Бобуйок І.А, 
за участю секретаря судового засідання – Наконечна А.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу адміністративного позову ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса місцезнаходження: АДРЕСА_2 ) про визнання протиправною та скасування постанови, -
В С Т А Н О В И В:

19.06.2026 року до Хаджибейського районного суду м. Одеси звернувся представник позивача з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови, у якому просив суд: визнати протиправною та скасувати постанову № R310114 від 04 лютого 2026 року, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 , закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною третьою статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Ухвалою Хаджибейського районного суду м. Одеси від 22.06.2026 року позовну заяву залишено без руху.
25.06.2026 року представник позивача подав заяву про усунення недоліків, якою усунув всі недоліки, що були визначені в ухвалі від 22.06.2026 року.
Ухвалою Хаджибейського районного суду м. Одеси від 26.06.2026 року позовну заяву залишено без руху повторно.
29.06.2026 року представник позивача подав заяву про усунення недоліків, якою усунув всі недоліки, що були визначені в ухвалі від 26.06.2026 року.
Ухвалою Хаджибейського районного суду м. Одеси від 30.06.2026 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи по суті.
Учасники в судове засідання не з`явились, повідомлялись про дату та час належним чином та своєчасно. Позивач подав до суду заяву про розгляд справи без його особистої участі, позовну заяву просив задовольнити.
Суд, вивчивши та дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи зібрані і надані докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Стаття 62 Конституції України визначає, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до ст. 90 КАС України, ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Таким чином, при вирішені питання про визнання особи винною у вчиненні адміністративного правопорушення, винесена відповідачем постанова розглядається як доказ у сукупності з іншими доказами (пояснення особи, яка притягається до відповідальності, свідків, висновки експерта, речові докази, фотоматеріали, протоколом про адміністративне правопорушення т. і.), тому не може виступати єдиним доказом, на основі якого встановлюється наявність адміністративного правопорушення.
Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влад та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише н підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законам України.
Згідно з ч. 2 ст. 61 Конституції України, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
Частиною 1 ст. 210-1 КУпАП, передбачено адміністративну відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку.
Частиною 2 зазначеної статті передбачено відповідальність за повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню.
Частина 3 ст. 210-1 КУпАП встановлює адміністративну відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебував на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується тимчасовим посвідченням військовозобов`язаного серія НОМЕР_1 , яке видано НМОУ №610 від 21.11.2017 року. 
З 09.04.2004 року ОСОБА_1 призовною комісією Іванівського РВК в Одеської області зараховано в запас по ст.18 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». 
Постановою № R310114 від 04 лютого 2026 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною третьою статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності. З викладених в постанові відомостей вбачається, що ОСОБА_1 не прибув за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк і місце, зазначені в повістці, чим порушив вимоги статті 22 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». У зв`язку з цим на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000,00 грн.
Вищезазначену постанову ОСОБА_1 отримав 16.06.2026 року у ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується відміткою з особистим підписом позивача про отримання постанови. 
Згідно матеріалів справи, позивач не отримував жодних повісток, не був поінформований про їх надсилання та не був належним чином повідомлений про необхідність явки до територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Йому не надходило жодного офіційного повідомлення ані в письмовій формі, ані засобами поштового зв`язку, ані в електронній формі, зокрема через електронний кабінет або інші передбачені законом канали комунікації.
Таким чином, судом встановлено, що позивач обґрунтовано ставить під сумнів сам факт його належного повідомлення відповідачем про виклик, оскільки відсутні будь-які докази надсилання повістки та, що принципово важливо, відсутні докази її отримання позивачем або належного підтвердження відмови від отримання чи відсутності за адресою. За таких обставин у позивача об`єктивно була відсутня можливість виконати обов`язок щодо явки за викликом, а отже відсутній і склад адміністративного правопорушення.
Також судом встановлено, що 20.01.2026 ОСОБА_1 , звертався у Відділення екстреної медичної допомоги, де проходив амбулаторне спостереження з діагнозом - забій м/тканин скроневої ділянки справа. Посттравматичні дефекти кісткового сплетіння черепу з двох сторін, гіпертонічний криз, що підтверджується довідкою КНП « Міська клінічна лікарня №1» ОМР №1943. 
20.01.2026 року ОСОБА_1 проходив ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_5 . Та був визначений діагноз - стан після оперативного лікування з приводу ВЧМТ 2004 року з репозицією кісток черепу зі значним порушенням функції. Повна сліпота лівого ока, що підтверджується довідкою військово-лікарської комісії №2026-0120-1654-2102-3. 
03.06.2026 року ОСОБА_1 повторно проходив ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_5 , отримав діагноз – віддалені наслідки ЧМТ у вигляді післятравматичного дефекту кісткового склепіння, внаслідок чого на підставі ст. 81 графи ІІ Розкладу хвороб визнаний тимчасово непридатним до військової служби, що підтверджується довідкою військово-лікарської комісії №2026-0603-1545-4666-0. 
На сьогоднішній день позивач проходить обстеження у профільних лікарів, що підтверджується результатами досліджень «мультиспіральна комп`ютерна томографія» від 25.03.2026 року, випискою з медичної карти стаціонарного хворого №1047/215 від 30.03.2026 року №296 з КНП «Міська лікарня №8» неврологічне відділення, результатами комп`ютерної томографії від 16.06.2026 року, результатами електроенцефалографії від 17.06.2026 року, результатами ехоенцефалоскопії від 17.06.2026 року, консультативним висновком спеціаліста КНП «Міська клінічна лікарня №1» ОМР від 18.06.2026 року. 
Оцінюючи наведені обставини в їх сукупності, суд доходить висновку, що дії позивача жодним чином не свідчать про намір ухилитися від виконання обов?язків, пов?язаних із військовим обліком. Ухилення від явки за викликом за своєю правовою природою передбачає умисну, свідому відмову особи від виконання відповідного обов?язку, тоді як поведінка ОСОБА_1 має прямо протилежний характер.
Так, перебуваючи під постійним медичним наглядом у зв?язку зі станом свого здоров?я, позивач не лише не уникав контакту з територіальним центром комплектування та соціальної підтримки, а навпаки - неодноразово особисто прибував до нього та проходив військово-лікарську комісію, зокрема 20.01.2026 року та 03.06.2026 року, за результатами якої на підставі ст. 81 графи ІІ Розкладу хвороб був визнаний тимчасово непридатним до військової служби. Наведене об`єктивно підтверджується довідками ВЛК, медичною документацією та результатами проведених обстежень.
Таким чином, добросовісна поведінка позивача, який за наявності об?єктивних проблем зі здоров?ям самостійно та неодноразово проходив передбачені законом медичні огляди у самому ж територіальному центрі, повністю виключає можливість кваліфікації його дій як ухилення від явки й свідчить про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 КУпАП, зокрема його суб?єктивної сторони.
Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.
Відповідно до п. 34 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період Постанови Кабінету Міністрів України № 560 від 16 травня 2024 р., повістка про виклик резервіста або військовозобов`язаного до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ може бути надіслана зазначеними органами військового управління (органами) засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення з повідомленням про вручення на адресу його місця проживання після завершення 60 днів, відведених законодавством на уточнення своїх облікових даних, у тому числі адреси місця проживання.
У разі коли резервіст або військовозобов`язаний уточнив свої облікові дані після завершення 60 днів, відведених законодавством на уточнення своїх облікових даних, повістка може надсилатися на адресу місця проживання, зазначену резервістом або військовозобов`язаним під час уточнення облікових даних.
Відповідно до пп. 2 п. 41 Порядку № 560 належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку:
- день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора;
- день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних;
- день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.
У даному ж випадку, судом встановлено, що відповідачем не надано жодного доказу, який би підтверджував ані факт надсилання повістки позивачу, ані факт її вручення, відмови від отримання чи фіксації відсутності за адресою. За відсутності таких доказів твердження про належне повідомлення позивача є припущеннями та не можуть бути покладені в основу рішення про притягнення його до адміністративної відповідальності.
Згідно ч. 4 п. 79 Порядку організації та ведення військового обліку призовників. Військовозобов`язаних та резервістів, затверджені Постановою КМУ від 3,0.12.2023 року № 1487, районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки організовують оповіщення та у разі потреби можуть здійснювати безпосередньо через військових посадових осіб, військовослужбовців, державних службовців, працівників, визначених рішенням керівника відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, оповіщення призовників, військовозобов`язаних та резервістів за місцем їх проживання (роботи, навчання тощо) шляхом вручення повісток під їх особистий підпис (додаток 11) та/або рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення про їх виклик до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів і забезпечують здійснення контролю за їх прибуттям. 
Таким чином, суд зазначає, що відсутність належного та документально підтвердженого оповіщення позивача унеможливлює правомірне винесення постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності, що свідчить про істотне порушення вимог матеріального та процесуального права і є самостійною підставою для скасування оскаржуваної постанови.
Отже, постанову про притягнення до адміністративної відповідальності позивач отримав виключно в момент її вручення наручно 16.06.2026 у ІНФОРМАЦІЯ_4 , і саме тоді вперше дізнався про сам факт її існування, оскільки до цього моменту в нього були відсутні будь-які відомості про порушення щодо нього провадження у справі про адміністративне правопорушення та про винесення відповідної постанови; зазначена постанова позивачу не надсилалася та не вручалася в установленому законом порядку, будь-яких повідомлень про її винесення чи про час і місце розгляду справи він не отримував — ані у письмовій формі, ані засобами поштового зв?язку, ані в електронній формі. 
Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв?язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.
Завданнями провадження справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об?єктивне з?ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (стаття 245 КУпАП).
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом?якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з?ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.
Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб?єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов?язки для особи, щодо якої вона винесена.
Таке рішення суб?єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб?єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб?єкта владних повноважень.
У контексті наведеного суд зауважує, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об?єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб?єктом владних повноважень при прийнятті та складанні постанови про притягнення по адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення об?єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 15.11.2018 року у справі №524/5536/17 від 30.05.2018 року у справі №337/3389/16 від 17.07.2019 року у справі №295/3099/17 та від 05.03.2020 року у справі №607/7987/17.
Суд зазначає, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки мають повноваження здійснювати адміністративне провадження у разі порушення правил військового обліку відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Відповідно до пункту 2 ч. 1 Правил військового обліку призовників, призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів на збірні пункти, призовні дільниці, до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів. 
Так, відповідно до пункту 3 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які є Додатком 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 р. №1487, призовники, військовозобов`язані та резервісти за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, зіпсуття або недбале зберігання військово-облікових документів, яке спричинило їх втрату, притягуються до адміністративної відповідальності згідно із Кодексом України про адміністративні правопорушення.
Зокрема, стаття 210 та стаття 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення регламентують відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку та порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
Відповідно до статті 235 Кодексу України про адміністративні правопорушення, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).
Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Відповідно до ст. 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, подавати заяви; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, якщо є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Згідно з пунктом 11 Інструкції зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 01 січня 2024 року №33, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки відповідно до статті 28 КУпАП виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.
У даному ж випадку, судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_6 грубо порушено зазначені вимоги: позивач не був повідомлений про ініціювання адміністративного провадження, не отримував жодних викликів або повісток, не був поінформований про розгляд справи, не був присутній при її розгляді та не подавав жодних заяв про визнання вини чи згоду на розгляд справи за його відсутності. 
Суд стверджує, що за таких обставин позивач був фактично позбавлений процесуальних прав, гарантованих статтею 268 КУпАП, а постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності винесена з істотним порушенням норм матеріального та процесуального права, що є підставою для визнання її протиправною, скасування та усунення всіх правових наслідків її прийняття.
Отже, суд дійшов висновок, що у діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 210-1 КУпАП, оскільки відповідачем не доведено належного повідомлення позивача про виклик до територіального центру законодавством, а отже обов`язок з`явитися до ТЦК та СП у позивача не виник.
Крім того, адміністративне провадження було здійснене з істотними порушеннями вимог КУпАП, зокрема статті 268, оскільки Позивач не був поінформований про розгляд справи, не брав участі у її розгляді, не подавав жодних заяв про визнання вини та не надавав згоди на розгляд справи за його відсутності. За таких обставин постанова про притягнення Позивача до адміністративної відповідальності є протиправною, винесеною без належних правових підстав та з порушенням встановленої процедури, у зв`язку з чим підлягає скасуванню з усуненням усіх її правових наслідків.
За приписом ст.62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
З огляду на вищезазначене, суд прийшов до висновку, що відповідач не мав права притягати позивача до адміністративної відповідальності без доказів та без з?ясування всіх обставин справи. Звинувачення не може ґрунтуватися лише на припущеннях відповідача.
Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб?єкта владних повноважень обов?язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно ч. 2 ст. 251 КУпАП обов?язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП.
Згідно пункту 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Суд роз`яснює, що обов?язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.
У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 08.07.2020 року у справі № 463/1352/16-а, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.
Суд акцентує увагу відповідача, що згідно ч. 4 ст. 159 КАС України подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.
Ст. 20 КАС України вказано, що місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.
Згідно ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:
1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;
2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);
3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;
4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Враховуючи вимоги ч. 3 ст. 286 КАС України, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовної вимоги щодо визнання оскаржуваної постанови протиправною.
Згідно з ч. 1 ст.139 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.
Таким чином, суд прийшов до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суму судового збору за подачу адміністративного позову у розмірі 665,60 гривень.
Згідно ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Враховуючи все вищевикладене та керуючись статтями 19, 63 Конституції України, статтями 210-1, 251, 252, 258, 268, 278, 279 КУпАП, 42, 49, 55, 57, 60, 72, 73, 77, 78, 79, 165, 42, 165 КАС України,
В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса місцезнаходження: АДРЕСА_2 ) про визнання протиправною та скасування постанови – задовольнити частково.
Скасувати постанову № R310114 від 04 лютого 2026 року, винесену ІНФОРМАЦІЯ_7 про притягнення ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 , паспор громадянина України № НОМЕР_2 орган, що видав №5131 від 21.09.2020 року, дійсний до 21.09.2030 року, ІПН: НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) до відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладення на ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 , паспор громадянина України № НОМЕР_2 орган, що видав №5131 від 21.09.2020 року, дійсний до 21.09.2030 року, ІПН: НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000,00 гривень.
Провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП відносно ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 , паспор громадянина України № НОМЕР_2 орган, що видав №5131 від 21.09.2020 року, дійсний до 21.09.2030 року, ІПН: НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) закрити - на підставі пункту 7 частини 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_9 (ЄДРПОУ: НОМЕР_4 , адреса розташування: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 , паспор громадянина України № НОМЕР_2 орган, що видав №5131 від 21.09.2020 року, дійсний до 21.09.2030 року, ІПН: НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) судовий збір в розмірі 665,60 грн. (шістсот шістдесят п`ять гривень 60 копійок). 
В іншій частині позову – відмовити.
Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

ГОЛОВУЮЧИЙ: І.А.Бобуйок