Харківський окружний адміністративний суд 	
61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2026 р. № 520/7762/26 
Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Полях Н.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-
В С Т А Н О В И В:
До Харківського окружного адміністративного суду звернувся заявник зі скаргою, яку ухвалою від 07.04.2026 було залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків на підставі ч. 1 ст. 169 КАС України.
У встановлений в ухвалі строк ОСОБА_1 до суду було подано адміністративний позов, в якому позивач просив:
- скасувати рішення ІНФОРМАЦІЯ_2 від 27.02.2026 (протокол № 14) про відмову ОСОБА_1 у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 у АДРЕСА_3 виправити технічну помилку та повторно розглянути звернення позивача з урахуванням висновків суду.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що звернувся до відповідача із заявою про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 13 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» як особа, мати якої є особою з інвалідністю II групи. Однак рішенням комісії ІНФОРМАЦІЯ_4 від 27.02.2026 йому було відмовлено у наданні відстрочки у зв`язку з невідповідністю відомостей, що містяться у витязі з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про його народження, та паспортних даних його матері.
Позивач вважає таке рішення протиправним, посилаючись на те, що зазначена розбіжність у даті народження його матері виникла внаслідок внесення змін до її паспортних даних ще у 1998 році, тоді як відповідні відомості у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян своєчасно не були актуалізовані. На підтвердження своїх доводів позивач зазначив, що звернувся до органів державної реєстрації актів цивільного стану для уточнення відповідних відомостей. Крім того, позивач наголошував, що незалежно від наявності зазначеної розбіжності його мати є особою з інвалідністю II групи, а тому він має право на відстрочку від призову. Також позивач зазначав про наявність технічної помилки у мобільному застосунку «Резерв+», яка, на його думку, перешкоджає автоматичному продовженню строку дії відстрочки, та вказував, що відповідач не здійснив належної перевірки відомостей шляхом інформаційного обміну з державними реєстрами відповідно до вимог Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження в адміністративній справі.
Сторони були належним чином повідомлені про відкриття провадження у справі.
Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позову заперечував. Зазначив, що рішення комісії прийнято відповідно до вимог чинного законодавства після перевірки поданих позивачем документів та відомостей державних реєстрів. Під час такої перевірки було встановлено невідповідність відомостей щодо дати народження матері позивача, зазначених у копії її паспорта та у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян. На думку відповідача, територіальний центр комплектування та соціальної підтримки не наділений повноваженнями встановлювати тотожність осіб або усувати розбіжності між офіційними документами та державними реєстрами, а тому за наявності таких розбіжностей комісія правомірно відмовила у наданні відстрочки. Також відповідач зазначив, що мобільний застосунок «Резерв+» лише відображає інформацію, яка міститься у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Оберіг», а твердження позивача щодо технічної помилки у застосунку не свідчать про протиправність дій чи рішень відповідача.
Керуючись приписами ст. 171, 257, 262 КАС України, суд зазначає, що розгляд позовної заяви здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження.
Згідно з ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
З огляду на вказане вище, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до приписів ч. 4 ст. 229 КАС України, оскільки розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи згідно із приписами ст. 258 КАС України, то фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, повно виконавши процесуальний обов`язок зі збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.
Судом встановлено, що 25.02.2026 позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період на підставі пункту 13 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», посилаючись на те, що його мати є особою з інвалідністю II групи.
До заяви позивачем було додано документи на підтвердження підстав для надання відстрочки, зокрема документи, що підтверджують родинні відносини з матір`ю, копію паспорта матері, документи щодо встановлення їй інвалідності та інші документи, передбачені чинним законодавством.
За результатами розгляду заяви та поданих документів комісією ІНФОРМАЦІЯ_1 прийнято рішення, оформлене протоколом № 14 від 27.02.2026, про відмову ОСОБА_1 у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період. Підставою для відмови визначено невідповідність відомостей, що містяться у витязі з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, та паспортних даних особи з інвалідністю. Про прийняте рішення позивача повідомлено повідомленням ІНФОРМАЦІЯ_4 від 27.02.2026 №97.
Не погодившись із зазначеним рішенням, позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_5 зі скаргою, за результатами розгляду якої листом повідомлено, що обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки не наділений повноваженнями щодо скасування рішень комісій районних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, а також рекомендовано звернутися до ЦНАП для уточнення та актуалізації даних щодо матері позивача.
Вважаючи рішення комісії ІНФОРМАЦІЯ_4 від 27.02.2026 протиправним, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне. 
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.
Згідно з частиною другою статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; пропорційно; добросовісно та розсудливо.
Відповідно до пункту 13 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, які мають одного із своїх батьків з інвалідністю I чи II групи або одного з батьків дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших осіб, які не є військовозобов`язаними та відповідно до закону зобов`язані їх утримувати, крім випадків, визначених цією нормою.
Механізм реалізації права військовозобов`язаного на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації визначено Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560.
Згідно з пунктом 56 Порядку №560 відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Відповідно до пункту 57 Порядку №560 для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки утворюються відповідні комісії.
Пунктом 58 Порядку №560 передбачено, що за наявності підстав для одержання відстрочки військовозобов`язані особисто через центри надання адміністративних послуг подають на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки заяву про надання відстрочки. До заяви додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5 до Порядку №560.
Абзацом другим пункту 58-1 Порядку №560 визначено, що військовозобов`язані, які відповідно до закону зобов`язані утримувати осіб, зазначених у пункті 13 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», зазначають у заяві про відсутність інших осіб, які не є військовозобов`язаними та відповідно до закону зобов`язані утримувати таких осіб, а за умови наявності кількох військовозобов`язаних додають заяву особи з інвалідністю I або II групи за формою згідно з додатком 15.
Абзацом п`ятим пункту 58-1 Порядку №560 передбачено, що районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки або його відділ за місцем перебування на військовому обліку військовозобов`язаного, який відповідно до закону зобов`язаний утримувати осіб, зазначених у пункті 13 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», під час прийняття рішення про надання відстрочки перевіряє перебування такого військовозобов`язаного на військовому обліку, родинні зв`язки військовозобов`язаного та особи, яку відповідно до законодавства зобов`язаний утримувати військовозобов`язаний, наявність інших осіб, місце проживання яких задекларовано/зареєстровано за відповідною адресою, з використанням відомостей Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, Державного реєстру актів цивільного стану громадян, інших інформаційних систем, реєстрів та баз даних, у тому числі шляхом інформаційного обміну.
Згідно з пунктом 60 Порядку №560 комісія вивчає отримані заяву та підтвердні документи, оцінює законність підстав для надання відстрочки, за потреби готує запити до відповідних органів державної влади, інших державних органів для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів. Підтвердження достовірності та/або перевірка відомостей, зазначених у заяві, здійснюються шляхом електронної інформаційної взаємодії Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів з іншими державними реєстрами або базами даних.
Отже, наведені норми покладають на комісію територіального центру комплектування та соціальної підтримки обов`язок не лише формально констатувати наявність або відсутність певного документа, а й перевірити обставини, що мають значення для вирішення питання про надання відстрочки, зокрема родинний зв`язок, наявність інвалідності у відповідної особи та інші умови, передбачені пунктом 13 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Судом встановлено, що позивач звертався за наданням відстрочки саме з підстави, передбаченої пунктом 13 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», посилаючись на те, що його мати ОСОБА_2 є особою з інвалідністю II групи.
Із наявного у матеріалах справи повідомлення про рішення щодо відмови у наданні відстрочки №20260225-537922, сформованого 03.03.2026, вбачається, що підставою відмови визначено невідповідність відомостей, що містяться у витязі з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, та паспортних даних особи з інвалідністю.
З повідомлення ІНФОРМАЦІЯ_1 від 27.02.2026 №97 також убачається, що протоколом від 27.02.2026 №14 комісія ухвалила рішення про відмову позивачу у наданні відстрочки, а причиною відмови зазначено саме невідповідність відомостей, що містяться у витязі з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження та паспортних даних особи з інвалідністю.
При цьому зі свідоцтва про народження позивача вбачається, що матір`ю позивача є ОСОБА_2 . 
Надана позивачем довідка про надання відстрочки від 15.08.2025 №1796 підтверджує, що раніше ІНФОРМАЦІЯ_6 позивачу вже надавалась відстрочка на підставі пункту 13 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» у зв`язку з наявністю матері з інвалідністю другої групи, строком до 05.11.2025. 
Військово-обліковий документ, сформований 14.11.2025, також містив відомості про тип відстрочки «п.13 ч.1 ст.23» та строк її дії до 02.02.2026.
Вказані обставини свідчать про те, що заявлена позивачем підстава для відстрочки не була новою для відповідача, а родинний зв`язок позивача з ОСОБА_2 та попереднє оформлення відстрочки за цією ж правовою підставою потребували належної оцінки комісією під час прийняття спірного рішення.
Водночас відповідач, приймаючи рішення про відмову у наданні відстрочки, обмежився посиланням на розбіжність між датою народження матері позивача, зазначеною у паспортних документах, та датою народження, відображеною у витязі з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження позивача.
Зокрема, у відзиві відповідач зазначив, що у копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_2 датою народження зазначено ІНФОРМАЦІЯ_7 , тоді як згідно з повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження позивача датою народження його матері ОСОБА_2 зазначено 12.07.1943.
Разом з тим, суд зазначає, що наявність такої розбіжності не звільняє суб`єкта владних повноважень від обов`язку діяти у спосіб, визначений законом, та з`ясувати всі обставини, які мають значення для прийняття рішення.
Суд зауважує, що Порядком №560 прямо передбачено можливість та необхідність перевірки відповідних відомостей із використанням Державного реєстру актів цивільного стану громадян, інших інформаційних систем, реєстрів та баз даних, у тому числі шляхом інформаційного обміну, а також шляхом направлення запитів до відповідних органів державної влади, інших державних органів для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку.
Однак матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що відповідач у зв`язку з виявленою розбіжністю вжив передбачених Порядком №560 заходів для її перевірки, зокрема звертався із запитами до органів державної реєстрації актів цивільного стану, відповідних архівних установ чи інших органів, які могли підтвердити або спростувати тотожність особи матері позивача та з`ясувати причину наявності різних дат народження у документах.
Відповідачем також не надано суду протоколу засідання комісії або інших матеріалів, з яких убачалося, що комісія досліджувала попереднє надання позивачу відстрочки за тією ж підставою, свідоцтво про народження позивача, документи щодо інвалідності матері позивача, обставини можливої зміни її паспортних даних, а також питання наявності чи відсутності інших осіб, які не є військовозобов`язаними та відповідно до закону зобов`язані її утримувати.
Отже, спірне рішення не містить повного мотивування, яке б давало можливість встановити, які саме документи були досліджені комісією, які відомості перевірені, яким чином оцінено надані позивачем документи та чому виявлена розбіжність у даті народження матері позивача унеможливлює підтвердження права на відстрочку без здійснення додаткової перевірки.
Посилання відповідача на те, що територіальний центр комплектування та соціальної підтримки не наділений повноваженнями встановлювати факти, що мають юридичне значення, не спростовує наведеного висновку суду. 
Суд погоджується, що відповідач не є органом, уповноваженим вносити зміни до актових записів цивільного стану або встановлювати юридичний факт тотожності особи у порядку цивільного судочинства. 
Водночас у межах процедури розгляду заяви про надання відстрочки відповідач зобов`язаний здійснити передбачену Порядком №560 перевірку поданих документів та відомостей, а у разі потреби отримати додаткову інформацію від компетентних органів.
Таким чином, відповідач не довів, що при прийнятті рішення від 27.02.2026, оформленого протоколом №14, діяв обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, які мали значення для вирішення питання про надання позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.
Суд також враховує, що позивач після отримання відмови звернувся до органів державної реєстрації актів цивільного стану для уточнення відомостей щодо дати народження матері, про що зазначив у відповіді на відзив, а також надав чек POS-терміналу від 10.03.2026 на підтвердження звернення за відповідною адміністративною послугою. Зазначені обставини підтверджують, що розбіжність у документах мала характер питання, яке підлягало додатковому з`ясуванню, а не могла бути безумовною та самостійною підставою для відмови без належної перевірки відповідачем у межах своїх повноважень.
Щодо доводів позивача про наявність технічної помилки у мобільному застосунку «Резерв+», суд зазначає, що предметом оскарження у цій справі є рішення комісії відповідача про відмову у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації. Матеріали справи не містять доказів того, що саме зазначене некоректне відображення імені позивача було підставою прийняття спірного рішення про відмову. Із повідомлення про відмову та пояснень відповідача вбачається, що підставою відмови визначено розбіжність у відомостях щодо особи з інвалідністю, а не технічне відображення імені позивача у застосунку.
Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, установлених статтею 78 цього Кодексу. 
Згідно з частиною другою статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У цій справі відповідач не надав суду достатніх доказів того, що рішення комісії від 27.02.2026, оформлене протоколом №14, прийнято після повного та всебічного з`ясування всіх обставин, які мали значення для вирішення питання про надання позивачу відстрочки, та із дотриманням порядку перевірки, визначеного Порядком №560.
З огляду на викладене суд доходить висновку, що рішення комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 від 27.02.2026, оформлене протоколом №14, про відмову ОСОБА_1 у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, є протиправним та підлягає скасуванню.
Водночас суд не може підміняти собою комісію територіального центру комплектування та соціальної підтримки та самостійно вирішувати питання про надання позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, оскільки для прийняття такого рішення необхідним є здійснення відповідачем перевірки всіх умов, передбачених пунктом 13 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та Порядком №560, зокрема перевірки родинних зв`язків, документів щодо інвалідності, наявності або відсутності інших осіб, які не є військовозобов`язаними та відповідно до закону зобов`язані утримувати особу з інвалідністю, а також актуальних відомостей відповідних державних реєстрів.
Відповідно до пункту 10 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів особи, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
За таких обставин належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача є скасування рішення комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 від 27.02.2026, оформленого протоколом №14, та зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.
Під час повторного розгляду заяви відповідач має надати оцінку всім поданим позивачем документам, перевірити відповідні відомості у порядку, передбаченому Порядком №560, у разі потреби направити запити до компетентних органів, а за результатами розгляду прийняти мотивоване рішення із зазначенням конкретних підстав його прийняття.
З урахуванням наведеного позовні вимоги підлягають задоволенню частково.
При розв`язанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999 у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007 у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011 у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010 у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994. у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003 у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008 у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") і тому надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору.
Розподіл судових витрат здійснюється за правилами ст.139 КАС України. 
Керуючись ст. 14, 22, 194, 243, 246, 249, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 від 27.02.2026, оформленого протоколом №14.
Зобов?язати ІНФОРМАЦІЯ_1 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.
У задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовити. 
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) суму судового збору у розмірі 1331.20 грн. (одна тисяча триста тридцять одна гривня 20 копійок). 
Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 21 липня 2026 року.

Суддя Н.А. Полях