Харківський окружний адміністративний суд 	
61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2026 р. № 520/10667/26 
Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Полях Н.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Державної службі України з безпеки на транспорті (м.Київ, вул. Антоновича, 51, 03150, код ЄДРПОУ 39816845) про визнання протиправною та скасування постанови,-
В С Т А Н О В И В:
До Харківського окружного адміністративного суду звернувся представник позивача з адміністративним позовом, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати постанову Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Управління державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях від 14.04.26 року №086508 про застосування адміністративно-господарського штрафу у сумі 51 000 гривень.
В обґрунтування позову зазначено, що спірною постановою за порушення п. 22.5 Правил дорожнього руху №1306 (перевищення встановлених законодавством вагових норм на дорозі місцевого значення) до позивача застосовано штраф у розмірі 51000,00 грн. Позивач вважає зазначену постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню, посилаючись на те, що головний спеціаліст відділу державного контролю на наземному транспорті управління державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Добровольський Г.Є. та старший державний інспектор Гаук Д.С. вийшли за межі наданих службових повноважень щодо перевірки на визначених ділянках автодоріг у відповідності до зазначених у направленні на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) ЕНР 000446 від 05.03.2026 року та здійснили перевірку та склали акти ОАР №008464 від 11.03.2026 та ОАВ №000508 від 11.03.2026 року незаконно поза межами зазначених для перевірки в направленні автодоріг, чим порушили Порядок проведення рейдових перевірок, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1567 від 08.11.2006.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження в адміністративній справі.
Сторони були належним чином повідомлені про відкриття провадження у справі.
Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнанн протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу № 086508 від 14.04.2026 відмовити в повному обсязі.
Позивач надав до суду відповідь на відзив та пояснення, у яких додатково аргументував правову позицію у спірних правовідносинах.
Керуючись приписами ст.171,257,262 КАС України, суд зазначає, що розгляд позовної заяви здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження.
Згідно з ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
З огляду на вказане вище, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до приписів ч.4 ст.229 КАС України, оскільки розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи згідно із приписами ст. 258 КАС України, то фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, повно виконавши процесуальний обов`язок зі збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.
Судом встановлено, що на підставі направлення на перевірку № ЕНР 000446 від 05.03.2026, 11.03.2026 співробітниками Державної службі України з безпеки на транспорті проводилась рейдова перевірка: Дніпропетровська область, на а/д С040426.
Був перевірений транспортний засіб марки MAN, державний номерний знак НОМЕР_2 , зі спеціалізованим напівпричепом CARNEHL, державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_2 .
В ході перевірки зазначеного транспортного засобу було встановлено, що останній належить позивачу та використовується останнім у господарській діяльності, на підставі наданої водієм товарно-транспортної накладної № ТМ-91 від 11.03.2026, у графі «автомобільний перевізник» якої зазначено «ФОП ОСОБА_1 , код за ЄДРПОУ 3263011520».
На момент проведення перевірки було встановлено:
- перевищення встановлених законодавством вагових норм на дорозі місцевого значення склало 67,3%, а саме 40,53 т, чим порушено вимоги пункту 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 (далі – ПДР).
На підставі пункту 13 Порядку № 1567, у зв`язку з виявленими під час здійснення габаритно-вагового контролю невідповідності фактичних вагових параметрів нормам та правилам, контролюючими особами Управління, було складено акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів № ОАВ 000508 від 11.03.2026, копію якого водієм отримано.
Рух транспортного засобу з перевищенням габаритних обмежень при перевезенні подільного вантажу, зафіксовано в акті № ОАР 008464 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 11.03.2026.
В.о. заступника начальника Управління державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях-начальником відділу державного контролю на наземному транспорті Державної служби України з безпеки на транспорті Черсуновим Владиславом складено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №086508 від 14.04.26 року відносно автомобільного перевізника ФОП ОСОБА_1 11.03.2026 року в 15-30, а/д С040426 Дніпропетровська область (дорога місцевого значення) про порушення п.22.5 ПДР затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306 (згідно акту від 11.03.2026 № ОАР 008464) відповідальність за яке передбачена абз.17 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» та стягнуто з автомобільного перевізника адміністративно-господарський штраф у сумі 51 000 гривень.
17.04.2026 ФОП ОСОБА_1 отримала відправлення Управління державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № R 067147048065 з копією постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №086508 від 14.04.26 року та супровідним листом, копією акту ОАР №008464 від 11.03.2026 та копією акту ОАВ №000508 від 11.03.2026, що підтверджується трекінгом Укрпошти, копія якого наявна у матеріалах справи.
Вказану постанову Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Управління державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях від 14.04.26 року №086508 про застосування адміністративно-господарського штрафу у сумі 51 000 гривень позивач вважає протиправною та такою, яка підлягає скасуванню.
Вказані обставини стали підставою для звернення позивачем до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає насатупне.
Відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень регулює Закон України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001р. № 2344-Ш (далі Закон № 2344-Ш), Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006р. №1567 (далі Порядок №1567).
Статтею 6 Закону №2344-Ш передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює, у тому числі, державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільним перевізником вимог законодавства, норм та стандартів на автомобільному транспорті.
Частинами 14,17 статті 6 Закону №2344-Ш встановлено, що державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланової і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).
Рейдові перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.
Так, згідно до приписів наведеного Порядку №1567 визначено, що державному контролю підлягають усі транспорті засоби вітчизняних та іноземних суб`єктів господарювання, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.
Органами державного контролю на автомобільному транспорті є Укртрансбезпека, її територіальні органи.
Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті відповідно до п.1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015р. №103.
Згідно з п.8 вказаного Положення, Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.
Отже, із наведених приписів чинного законодавства у сфері державного контролю на автомобільному транспорті видно, що відповідачеві, його територіальним органам, а відповідно, і їх посадовим особам надані повноваження на проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), тому слід дійти висновку, що рейдова перевірка (перевірка на дорозі), яка відбулася 24.01.2025р. відповідачем проведена у межах наданих йому повноважень, визначених вищенаведеними приписами Закону №2344-Ш, Порядку №1567 та Положення про Укртрансбезпеку.
Відповідно до частини 2 статті 48 №2344-III встановлено, що документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
Частина 4 статті 48 Закону №2344-III визначає, що у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентним уповноваженими органами або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.
Дозвіл оформлюється підрозділами Державтоінспекції на підставі погоджувальних документів з власниками вулично-дорожньої мережі, залізничних переїздів, мостового господарства, служб міського електротранспорту, електромереж, електрифікації, електрозв`язку, в яких визначаються умови і режим проїзду зазначених транспортних засобів.
Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.
Відповідно до пункту 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги -4м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь -11т (для автобусів, тролейбусів -11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь -11т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.
А за приписами абзацу 17 частини 1 статті 60 Закону №2344-III передбачено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, зокрема, перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30 відсотків при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу - штраф у розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів (далі - великовагові та/або великогабаритні транспорті засоби), що використовуються на автомобільних дорогах загального користування визначає Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 №879 (далі Порядок №879).
Відповідно до підпункту 4 пункту 2 Порядку №879, габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.
Підпунктом 5-1 пункту 2 Порядку №879 передбачено, що документальний габаритно-ваговий контроль - визначення загальної маси транспортного засобу шляхом додавання власної маси транспортного засобу та маси вантажу.
Згідно пункту 6 Порядку №879, габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно в пунктах габаритно-вагового контролю посадовими особами та/або працівниками відповідних органів.
Відповідно до пункту 16 Порядку №879, габаритно-ваговий контроль включає документальний та/або точний контроль.
Отже, із аналізу наведених норм чинного законодавства у сфері транспорту, слідує, що законодавцем передбачено два види габаритно-вагового контролю, а саме: документальний та точний контроль.
При цьому, при документальному габаритно-ваговому контролі визначення маси транспортного засобу здійснюється на підставі документів шляхом додавання власної маси транспортного засобу та маси вантажу, а точний ваговий контроль здійснюється за допомогою спеціально обладнаного пункту вагового контролю.
Матеріалами справи підтверджено та не заперечується представниками сторін, що, у даних правовідносинах посадовими особами відповідача було здійснено документальний габаритно-ваговий контроль, а тому перевищення вагових обмежень повинно підтверджуватись документально.
Частиною 1 ст.48 Закону №2344-III установлено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:
- для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;
- для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
Відповідно до пункту 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.97 №363 (далі Правила №363), товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.
Згідно пункту 11.1 Правил №363, основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7до цих Правил.
Судом встановлено, що у даних правовідносинах позивачу належить та використовується транспортний засіб марки MAN, державний номерний знак НОМЕР_2 , зі спеціалізованим напівпричепом CARNEHL, державний номерний знак НОМЕР_3 у господарській діяльності, на підставі наданої водієм товарно-транспортної накладної № ТМ-91 від 11.03.2026, у графі «автомобільний перевізник» якої зазначено «ФОП ОСОБА_1 , код за ЄДРПОУ 3263011520».
Оскільки транспортний засіб марки MAN, державний номерний знак НОМЕР_2 , зі спеціалізованим напівпричепом CARNEHL, державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_2 , перевозив вантаж автомобільною дорогою а/д С040426 місцевого значення з перевищенням нормативно-вагових параметрів, а саме: фактична повна маса транспортного засобу згідно товарно-транспортної накладної №ТМ-91 від 11.03.2026 становить 40,53 т при максимальному значенню для автомобільних доріг місцевого значення 24,00 т (перевищення становить 67,3%), чим порушено вимоги пункту 22.5 ПДР України, та на підставі пункту 13 Порядку № 1567, було складено акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів № ОАВ 000508 від 11.03.2026 та акт рейдової перевірки, на підставі якого винесено оскаржувану постанову.
Тобто, наданою до перевірки згаданою вище товарно-транспортною накладною №ТМ-91 від 11.03.2026 підтверджується факт здійснення перевезення позивачем з перевищенням встановленого нормативу у 24 тони.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем правомірно притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за порушення п.22.5 ПДР затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306 (згідно акту від 11.03.2026 № ОАР 008464) відповідальність за яке передбачена абз.17 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт», через що правові підстави для скасування спірної постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу у адміністративного суду відсутні.
Згідно до вимог ст. ст. 73, 75, 76 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Частина 2 ст. 77 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.
У той же час, ч. 1 ст. 77 вказаного Кодексу, на позивача покладено обов`язок довести ті обставини на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
Проте, у ході судового розгляду даної справи протиправність оспорюваної постанови з урахуванням встановлених судом вище обставин у даній справі та аналізу вищенаведеного чинного законодавства на момент виникнення спірних правовідносин жодними належними, достатніми та достовірними доказами позивачем не доведена.
Також у ході судового розгляду справи судом не виявлено, а позивачем та його представником доказів, які б спростовували факти порушення перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30%, яке було зафіксовано та мало місце 11.03.2026, суду не надано.
Є безпідставними та необґрунтованими аргументи позивача з приводу того, що відповідач не вказав товарно-транспортну накладу з зазначенням її номера та дати, як на підставу підтверджуючу перевищення встановлених законодавством вагових норм на дорозі місцевого значення з зазначенням розрахунку ваги транспортного засобу та ваги вантажу; не зазначено та не вказано товарно-транспортну накладну, тому невідомо на яких підставах та розрахунках зроблено висновок про перевищення вагових норм на дорозі місцевого значення, з огляду на наступне.
Як встановлено судом у ході судового розгляду справи зразок акту проведення рейдової перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, затверджено Порядком № 1567, яким не передбачено зазначення товарно-транспортної накладної. 
Більш того, товарно-транспортної накладної № ТМ-91 від 11.03.2026 надавалася водієм (є в додатках до акту) та зафіксована на відеозаписі рейдової перевірки, що наявне у матеріалах справи.
Приписами підпункту 5 пункту 2 Порядку здійснення габаритновагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 № 879 (далі – Порядок № 879) передбачено, що документальний габаритно-ваговий контроль - визначення загальної маси транспортного засобу шляхом додавання власної маси транспортного засобу та маси вантажу.
За даними, зазначеними у товарно-транспортній накладній, можливо встановити загальну масу транспортного засобу та перевірити її на відповідність ваговим нормам.
Пунктом 16 цього Порядку визначено, що габаритно-ваговий контроль включає документальний та/або точний контроль. Габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно у зонах габаритно-вагового контролю посадовими особами та/або працівниками відповідних органів (п. 6 Порядку №879).
Документальний габаритно-ваговий контроль це визначення загальної маси транспортного засобу шляхом додавання власної маси транспортного засобу та маси вантажу ( п. 5-1 Порядку № 879).
Точний габаритно-ваговий контроль визначення габаритно-вагових параметрів транспортного засобу на стаціонарному, автоматичному або пересувному пункті (з урахуванням похибки вимірювального обладнання) (п. 11 Порядку № 879).
Отже, документальний контроль це складова габаритно-вагового контролю, який застосовується самостійно або у сукупності із точним контролем. Документальний контроль передбачає дослідження документів, які супроводжують транспортний засіб та в яких міститься інформація про власну масу транспортного засобу та масу вантажу. Документальний контроль може проводитись поза межами пункту контролю. Метою такого контролю, як і точного контролю, є встановлення наявності перевищення нормативних габаритно-вагових норм.
Таким чином, у товарно-транспортній накладній зазначено достовірні відомості про фактичний вантаж.
За викладених обставин, суд вважає, що перевищення вагових норм, встановлених за результатами документального контролю, не потребує фактичного зважування, оскільки транспортний засіб від самого початку був завантажений понад вагові норми, що є порушенням вимог чинного законодавства у сфері автомобільних перевезень.
Окрім того, судом враховується і те, що вагові обмеження запроваджені для запобігання руйнуванню автомобільних доріг, а тому наявність за умови технічної можливості транспортного засобу, перевізники мають дотримуватися вагових обмежень для запобігання руйнуванню автомобільних доріг, які не розраховані на використання їх з перевищенням вагових норм.
Крім того, аналізуючи направлення на рейдову перевірку № ЕНР 000446 від 05.03.2026 вбачаємо, що воно видане «… ОСОБА_3 — головному спеціалісту, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , Кулиненку С. Ю. – старшим державним інспекторам Відділу державного контролю на наземному транспорті…м. Дніпро, Дніпровський район, м. Кривий Ріг, Криворізький район, м. Кам`янське, Кам`янський район, м. Самар, Самарівський район, м. Павлоград, Павлоградський район, м. Нікополь, Нікопольський район, м. Синельникове, Синельниківський район». Місце проведення рейдової перевірки: Дніпропетровська область, на а/д С040426. Відповідно до геолокації – поруч із селом Орільське (Партизанське), Слобожанська селищна територіальна громада, Дніпровського району, Дніпропетровської області.
Суд зазначає, що до матеріалів справи додано розпорядження начальника Дніпропетровської обласної військової адміністрації № Р-70/0/3-24 від 20.02.2024 з витягом з переліку доріг (порядковий № 146)
Від так, головний спеціаліст відділу державного контролю на наземному транспорті управління державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Добровольський Г.Є. та старший державний інспектор Гаук Д.С. діяли в межах наданих службових повноважень щодо перевірки на визначених ділянках автодоріг, здійснивши перевірку та склавши акти ОАР №008464 від 11.03.2026 та ОАВ №000508 від 11.03.2026 року.
Перевіривши правомірність прийняття відповідачем оспорюваної постанови згідно до вимог ч.2 ст.2 вказаного Кодексу, суд приходить до висновку, що при прийнятті вищевказаної постанови відповідач як суб`єкт владних повноважень діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, обґрунтовано, з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Таким чином, судом не встановлено, а позивачем не підтверджено та не доведено жодними доказами, порушення відповідачем прав та інтересів позивача при прийнятті оспорюваної постанови, а тому у адміністративного суду підстави для її визнання протиправною та скасування відсутні.
Окрім того, судом враховується і правова позиція ЄСПЛ, сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі v. Finland від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Отже, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до положень статті 139 КАС України.
Керуючись ст.ст.19,139,229,241-247,250,255,293,295,297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
В И Р І Ш И В:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Державної службі України з безпеки на транспорті (м.Київ, вул. Антоновича, 51, 03150, код ЄДРПОУ 39816845) про визнання протиправною та скасування постанови – відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 09 липня 2026 року.

Суддя Н.А. Полях