ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

головуючий суддя у першій інстанції: Грицьків В.Т.

30 червня 2026 року	м. Львів	Справа № 457/375/26 пров. № А/857/20062/26	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

головуючого судді: Бруновської Н.В.
суддів: Валюха В.М., Шавеля Р.М.
за участю секретаря судового засідання: Нагибайло Т.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 19 березня 2026 року у справі № 457/375/26 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області, треті особи: ВП №2 Дрогобицького РВП ГУНП у Львівській області - поліцейський Мулярський Володимир Ярославович, ВП №2 Дрогобицького РВП ГУНП у Львівській області - начальник Комар Роман Миколайович, про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-
ВСТАНОВИВ:
03.03.2026р. позивач, ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області, треті особи: ВП №2 (Трускавець)Дрогобицького РВП ГУНП у Львівській області (Мулярський В.Я.), ВП №2 (Трускавець) Дрогобицького РВП ГУНП у Львівській області (Комар Р.М.), у якому просив суд:
-скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА № 6699725 від 21.02.2026р., 
Рішенням Трускавецького міського суду Львівської області від 19 березня 2026 року в позові відмовлено.
Не погоджуючись із даним рішенням суду першої інстанції, апелянт ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права. Просить суд, Рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 19 березня 2026 року скасувати та прийняти нову постанову якою позов задовольнити.
Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, хоча належним чином повідомленні про дату, час і місце розгляду справи в порядку ст.126 КАС України, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до ст.313 КАС України.
ст.229 КАС України передбачено, що фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав. 
ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
21.02.2026р. сержант поліції Мулярський В.Я. виніс постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 6699725, про накладення штрафу в розмірі 510 грн. 
Із змісту оскаржуваної постанови видно, що 21.02.2026р. ОСОБА_1 рухався автомобілем марки VOLKSWAGEN TIGUAN д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Стебницька, що у м. Трускавці та близько 11.00 год. не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при повороті, чим порушив п.9.2.(б) ПДР та вчинив адміністративне правопорушення за ч.2 ст.122 КУпАП.
ст.14 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Спірні правовідносини, що склалися між сторонами, регулюються Конституцією України, Кодексом України про адміністративні правопорушення, Закону України «Про Національну поліцію», Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - ПДР), Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395 (далі - Інструкція № 1395).
В п.1.3 ПДР зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
п. 9.2 (б) передбачено, що водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку: 
б)перед перестроюванням, поворотом або розворотом.
п.1 ч. 1 ст.40 Закону України «Про Національну поліцію України» встановлено, що поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення: фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень.
Тобто, відеозаписи відеореєстратора, встановленого на службовому транспортному засобі працівників поліції, а також відеозаписи з бодікамери поліцейського, є такими, що створені в процесі реалізації поліцейськими своїх повноважень, у порядку і у спосіб, встановлений п. 1 ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію України».
В п.9 ч. 1 ст. 31, ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», видно що з метою забезпечення організації застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18.12.2018р. № 1026 затверджено Інструкцію із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису (далі - Інструкція № 1026).
Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ч.1 ст.9 КУпАП).
ч.2 ст.122 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
ПДР України передбачено, що головна дорога - це шлях, позначений знаками 2.3, 1.22, 1.23.1– 1.23.4, або дорога з покриттям відносно ґрунтової.
На ділянці дороги, з якої здійснив з"їзд ОСОБА_1 відсутні вищевказані знаки, однак значення головної дороги свідчить продовження розмітки на дорозі, з якої з"їхав позивач.
Крім того, з перехрестку на виїзд на вул.Стебницьку з дороги, на яку з"їхав позивач, встановлено знак 2.1. "Дати дорогу".
Отже, позивач здійснював маневр з`їзду з головної дороги без увімкнення сигналу повороту.
Згідно п 9.4. ПДР України, подавати сигнал покажчиками повороту або рукою належить завчасно до початку маневру (з урахуванням швидкості руху), але не менш як за 50-100 м у населених пунктах і за 150-200 м поза ними, і припиняти негайно після його закінчення (подавання сигналу рукою слід закінчити безпосередньо перед початком виконання маневру). Сигнал забороняється подавати, якщо він може бути не зрозумілим для інших учасників руху.
Як видно з відеозапису з патрульного автомобіля працівників поліції, позивач почав здійснювати маневр з`їзду праворуч з головної дороги і тільки після цього увімкнув попереджувальний сигнал повороту, тобто в порушення п.9.2 (б) ПДР України.
Доводи апелянта що суд першої інстанції змінив суть адміністративного правопорушення, оскільки в постанові поліцейського зазначено порушення п.9.2 (б) ПДР. Однак в судовому рішенні суд звернув увагу на вимоги п.9.4 ПДР України щодо завчасності подання сигналу повороту колегія суддів не приймає до уваги.
Дані доводи є помилковими та гуртуються на неправильному тлумаченні норм ПДР України. Оскільки п. 9.2 (б) ПДР не існує відокремлено від інших положень розділу 9 ПДР України, який комплексно визначає порядок користування попереджувальними сигналами. 
Вимога про завчасність подання сигналу (п.9.4 ПДР) не є окремим видом правопорушення, а конкретизує спосіб належного виконання обов`язку встановленого п.9.2 (б) ПДР. 
Тому, доводи апелянта про те, що п. 9.4 ПДР України не є складовою об`єктивної сторони правопорушення передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП є безпідставними. Суд першої інстанції не змінив фабулу адміністративного правопорушення та не здійснив перекваліфікацію дій позивача, а надав лише оцінку фактичним обставинам справи та застосував норми Правил дорожнього руху, у їх системному взаємозв`язку, встановивши що вимога п.9.2 (б) ПДР України не була виконана належним чином, оскільки сигнал повороту був поданий з порушенням вимог п.9.4 ПДР України щодо його завчасності.
Доводи апелянта щодо відсутності об`єктивної сторони правопорушення у діях позивача мають суб`єктивний характер, не відповідають фактичним обставинам справи і наявним у ній доказам, а тому до уваги апеляційний суд до уваги не приймає.
Водночас, заперечуючи проти винесення оскаржуваної постанови апелянт не спростував обставину викладену в оскаржуваній постанові, а також не надав суду належних, достатніх та достовірних доказів, які б спростували дані факти.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки оскаржувана постанова серії ЕНА № 6699725 від 21.02.2026р. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КпАП України, прийнята суб`єктом владних повноважень обґрунтовано, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами та Конституцією України.
Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
ст.316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст.308,310,315,316,321,322,325,329 КАС України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення, а рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 19 березня 2026 року у справі № 457/375/26– без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя	 	Н. В. Бруновська 	
судді	 	В. М. Валюх 	
 	 	Р. М. Шавель  	
Повне судове рішення складено 09.07.2026р.