ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ 
8-й під`їзд, Держпром, майдан Свободи, 5, м. Харків, 61022 
тел. приймальня (057) 705-14-14, тел. канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41 
_______________________________________________________________________

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" липня 2026 р.	м. Харків	Справа № 922/1445/26	

Господарський суд Харківської області у складі:
судді Буракової А.М. 
при секретарі судового засідання Чабан А.А.
розглянувши в порядку загального позовного провадження справу 
за позовом 	Публічного акціонерного товариства "Центренерго" в особі відокремленого підрозділу Зміївської теплової електричної станції Публічного акціонерного товариства "Центренерго",  м. Слобожанське, Чугуївський район, Харківська область, 	
до 	Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортна компанія Біранд", м. Харків, 	
про 	стягнення 189930,00 грн. 	
за участю представників:
позивача - Срібна О.О.;
відповідача - Біловус Р.В.; 

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Центренерго" в особі відокремленого підрозділу Зміївської теплової електричної станції (позивач) звернулося до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортна компанія Біранд" (відповідач) про стягнення з відповідача на користь позивача пені у розмірі 108750,00 грн., штрафу у розмірі 18270,00 грн. та збитків у розмірі 62910,00 грн. Також, позивач просить суд судові витрати покласти на відповідача.
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 04.05.2026 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін; призначено розгляд справи в судовому засіданні на 25.05.2026 о 12:45.
26.06.2026 відповідач надав до суду відзив на позовну заяву (вх. №15577), в якому позовні вимоги не визнає та вважає, що не вчиняв жодних порушень умов Договору, не визнає факту заподіяння збитків та його розміру, а також заперечує проти застосування штрафних санкцій у вигляді пені та штрафу, оскільки дії відповідача не завдали Позивачу збитків та відповідач повідомляв про об`єктивні причини неможливості виїхати на маршрут через не погодження компетентними органами його паспорту, що не залежало від волі чи винної поведінки Відповідача. У Договорі між Позивачем та Відповідачем не погоджувалися умови щодо залучення Замовником власних транспортних засобів, в т.ч. за тарифами, які затверджені самим Позивачем, а також визначення часу використання вказаного транспорту, тому одностороннє застосування Позивачем власних транспортних засобів у своїй господарській діяльності, в т.ч. по маршруту «с. Нижній Бишкин – Зміївська ТЕС – с. Нижній Бишкин», не підтверджує факту заподіяння останньому збитків, зокрема, через неможливість здійснення перевезень по Договору з вищевказаних причин, а також наявність вини Відповідача. Також, відповідач виклав клопотання про зменшення штрафних санкцій на 90%, зазначаючи про судову практику, та на відсутність будь-яких збитків, понесених Позивачем (відсутність доказів понесення таких збитків), а також відсутність доказів, що свідчили б про можливе погіршення фінансового стану чи ускладнення в господарській діяльності для кредитора (Позивача), а також те, що розмір штрафних санкцій значно перевищує розмір збитків та в цілому складає 9% від загальної суми Договору - 1 370 250,00 грн.
30.06.2026 позивач надав до суду відповідь на відзив (вх. №15897), в якій відхиляє доводи викладені відповідачем у відзиві на позов та просить позов задовольнити. 
Рух справи висвітлено у відповідних ухвалах суду.
Представник позивача у судовому засіданні призначеному на 06.07.2026 просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Представник відповідача у судовому засіданні призначеному на 06.07.2026 просив суд відмовити у задоволенні позову.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.
09 липня 2025 року між Публічним акціонерним товариством «Центренерго» в особі відокремленого підрозділу Зміївської теплової електричної станції (далі – Позивач) та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ “ТРАНСПОРТНА КОМПАНІЯ БІРАНД (далі – Відповідач) був укладений договір №15/363 про закупівлю послуг (далі – Договір) за процедурою відкритих торгів у відповідності до Закону України «Про публічні закупівлі».
Відповідно до п.1.1 Договору виконавець зобов`язується надати послуги (надалі – послуги) в строки, на умовах і в порядку, передбаченому цим Договором, а Замовник - прийняти і оплатити такі послуги.
Пунктом 1.2 Договору зазначено, що найменування, вид та характеристика послуг визначені в Додатку №1 до Договору.
Згідно з п.1 Додатку №1 до Договору визначено, що вид, характеристика послуг: 60130000-8 Послуги спеціалізованих автомобільних перевезень пасажирів (Послуги регулярних спеціальних пасажирських перевезень працівників Зміївської ТЕС ПАТ "Центренерго" за маршрутом" с. Нижній Бишкин- Зміївська ТЕС- с. Нижній Бишкин”.):
1.1 Довжина маршруту “с. Нижній Бишкин-Зміївська ТЕС-с.Нижній Бишкин” – протягом 30 кілометрів згідно схеми руху автобусу (Додаток №1.1)
1.2 Час надання послуги: згідно розкладу руху автобусів Зміївської ТЕС (Додаток №1.2).
1.3 Загальний обсяг послуги: не повинна перевищувати 9450 кілометрів, згідно письмових заявок Замовника.
1.4 Кількість пасажирів, що одночасно перевозяться на маршруті – 38 чоловік.
Відповідно до п.2 Додатку №1 до Договору зазначено, що загальна вартість послуг 1370250,00(один мільйон триста сімдесят тисяч двісті п`ятдесят) грн. Без ПДВ.
У пункті 4 Додатку №1 до Договору сторони погодили, що строк надання послуг: протягом дії договору до 30.09.2026 року, після отримання Виконавцем письмової заявки Замовника на надання послуги.
Відповідно до п. 5 Додатку №1 до Договору зазначено, що результатом послуг: є безпечне, безперебійне, своєчасне і якісне надання Виконавцем послуг з перевезень працівників Зміївської ТЕС за визначеним маршрутом згідно схеми та розкладу руху автобусів Зміївської ТЕС.
Пунктом 13.5.1. Додатку №1 до Договору зазначено, що заявка на надання Послуги надсилається Виконавцю на поштову адресу (місцезнаходження), вказану в договорі, поштовим відправленням з оголошеною цінністю з описом вкладенням та з повідомленням про його вручення та електронною поштою на електронну адресу (e-mail) Виконавця, вказану в договорі.
Згідно з п. 13.5.2. Додатку №1 до Договору сторони погодили, що Виконавець зобов`язаний кожного робочого дня перевіряти надходження електронних листів на свою електронну адресу, вказану у договорі, отримати листи Замовника та направити відповідь на електронну адресу Замовника, зазначену у договорі. Виконавець зобов`язаний регулярно, не рідше одного разу у три дні, перевірити надходження та отримати поштові відправлення, які надійшли на його адресу.
Пунктом 13.3 Додатку №1 до Договору визначено, що після підписання договору протягом 15-ти днів Виконавець повинен розробити та погодити паспорт автобусного маршруту з Замовником та затвердити уповноваженим органом, у відповідності з вимогами наказу Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.05.2010 р. №278. 
Відповідно п. 13.5.3. Додатку №1 до Договору визначено, що Датою отримання Виконавцем заявки є дата отримання Замовником електронного листа зі сповіщенням про доставку на електронну адресу Виконавця електронного листа з заявкою. Сторони домовились, що належним та допустимим доказом отримання Замовником електронного листа зі сповіщенням про доставку на електронну пошту Виконавця електронного листа з заявкою є зроблений Замовником, роздрукований на папері скриншот (знімок з екрану), на якому у вікні браузера відкрито сторінку поштової програми.
У разі неотримання Замовником листа зі сповіщенням про доставку на електронну пошту Виконавця електронного листа з заявкою, датою отримання Виконавцем заявки є дата отримання ним поштового відправлення з заявкою.
У разі неотримання Виконавцем поштового відправлення з заявкою, заявка вважається отриманою Виконавцем на третій день з дня її надходження в поштове відділення Виконавця згідно даних сайту Укрпошти. Сторони домовились, що належним та допустимим доказом надходження поштового відправлення на поштове відділення Виконавця є зроблений Замовником, роздрукований на папері скриншот (знімок з екрану) на якому у вікні браузера відкрито сторінку сайту Укрпошти з трекінгом (відстеженням місцезнаходження) поштового відправлення за заявкою.
Позивач вказує, що 15.07.2025 на адресу Відповідача було направлено письмову заявку №34/4335 від 15.07.2025 з проханням приступити з 28.07.2025 по 31.08.2025 до виконання умов договору №15/363 від 09.07.2025. Також, у заявці вказано: "Просимо Вас письмово повідомити про готовність надання вищезазначених послуг до 24.07.2025".
05.11.2025 на адресу Відповідача було направлено письмову заявку №34/6850 від 05.11.2025 з проханням приступити з 10.11.2025 по 28.11.2025 до виконання умов договору №15/363 від 09.07.2025.
02.02.2026 року на адресу Відповідача було направлено письмову заявку №34/757 від 02.02.2026 з проханням приступити з 02.02.2026 по 27.02.2026 до виконання умов договору №15/363 від 09.07.2025.
Згідно з п.7.1 Договору зазначено, що у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за Договором Сторони несуть відповідальність, передбачену законами та цим Договором.
Відповідно до п.7.2 Договору зазначено, що у разі ненадання, або несвоєчасного надання послуг стягується пеня у розмірі 2 відсотка вартості послуг, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад двадцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості і крім цього, Виконавець відшкодовує всі понесені Замовником збитки, заподіяні затримкою виконання Виконавцем зобов`язань за цим Договором, а у разі здійснення попередньої оплати Виконавець, крім сплати зазначених штрафних санкцій, повертає Замовнику кошти з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.
Відповідач не приступив до виконання взятих зобов`язань за договором №15/363 від 09.07.2025, що на думку позивача свідчить про порушення умов Договору в частині виконання своїх зобов`язань стосовно надання послуг регулярних спеціальних пасажирських перевезень працівників Зміївської ТЕС ПАТ «Центренерго» за маршрутом с. Нижній Бишкин - Зміївська ТЕС - с. Нижній Бишкин.
Зобов`язання за Договором по письмовим заявкам №34/4335 від 15.07.2025, №34/6850 від 05.11.2025, №34/757 від 02.02.2026 не виконувалися Відповідачем, Позивач вимушений був здійснювати перевезення працівників Зміївської ТЕС за маршрутом с. Нижній Бишкин - Зміївська ТЕС - с. Нижній Бишкин власними транспортними засобом, а саме КАВЗ-3270, ЛАЗ -695, ЗИЛ-433102.
Згідно розпоряджень Зміївської ТЕС від 01.06.2023 та №671 від 25.11.2025 тариф вартості 1 години роботи транспортних засобів АТЦ, за маршрутом “с. Нижній Бишкин - Зміївська ТЕС - с. Нижній Бишкин складає:
КАВЗ-3270 - 620,78 грн.
ЛАЗ -695 - 703,98 грн.
ЗИЛ-433102 - 703,98 грн.
Вказані вище обставини стали підставою для звернення позивача до суду із даним позовом про стягнення з відповідача на користь позивача пені у розмірі 108750,00 грн., штрафу у розмірі 18270,00 грн. та збитків у розмірі 62910,00 грн., що нараховані позивачем згідно п. 7.2 договору. Позивач у позовній заяві виклав розрахунок збитків понесених у зв`язку із невиконанням відповідачем зобов`язань.
Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.
У відповідності до ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно частини 1 статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Статтями 76, 77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Згідно статей 78, 79 ГПК України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Статтею 20 Господарського кодексу України та статтею 16 Цивільного кодексу України визначені способи захисту прав і законних інтересів суб`єктів господарювання. Відповідно до частини другої статті 20 Господарського кодексу України, кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб`єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб`єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб`єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов`язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки викладені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 та від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц.
Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ч.2 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до статті 224 Господарського Кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.
Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.
Відповідно до статті 22 Цивільного Кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є:
1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);
2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.
Таким чином, у вигляді реальних збитків відшкодовуються тільки ті витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права, а у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті доходи, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання.
Статтею 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.
Тобто, збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони за договором, що обмежує його інтереси, як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних кредитором доходів, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником.
Отже, для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.
Відповідач заперечуючи проти позову вказує, що готовий був негайно розпочати надання послуг відповідно до умов Договору №15/363 від 09.07.2025, який укладений між сторонами, як тільки буде затверджено паспорт маршруту: с. Нижній Бишкин - Зміївська ТЕС - с. Нижній Бишкин, так як надання послуг без затвердженого паспорту маршруту вважатиметеся порушенням Договору. 
За умовами договору, як визначено вище, згідно п. 13.3. додатку №1 до договору, після підписання договору протягом 15-ти днів Виконавець (відповідач) повинен розробити та погодити паспорт автобусного маршруту з Замовником та затвердити уповноваженим органом.
Таким чином, оскільки договір укладено між позивачем та відповідачем - 09.07.2025 15 денний термін на підготування відповідачем документів спливав 24.07.2025. Також, у заявці №4335 від 15.07.2025 позивачем вказано: "Просимо вас письмово повідомити про готовність надання вищезазначених послуг до 24.07.2025".
Отже, станом на 24.07.2025 у відповідача, як виконавця за договором мав бути розроблений та погоджений паспорт автобусного маршруту: с. Нижній Бишкин - Зміївська ТЕС - с. Нижній Бишкин, з Замовником, що затверджений уповноваженим органом. Доказів здійснення вказаних дій, які б як раз свідчили про готовність відповідача до надання послуг позивачу відповідачем до матеріалів справи не надано. 
Також, відповідач зазначив, що органи Національної поліції відмовляють у погодженні маршруту с. Скрипаї - Зміївська ТЕС; с. Нижній Бишкин - Зміївська ТЕС у зв`язку з тим, що окремі його ділянки в умовах воєнного стану не обстежені та через безпекові обставини не можуть бути погоджені у встановленому законодавством порядку. В підтвердження вказаних обставин відповідач надав копію заяви ТОВ "ТК" Біранд" №22/10/2025 від 22.10.2025 адресовану Начальнику управління патрульної поліції в Харківській області ДПП із доказами відправки 22.10.2025 про погодження маршруту: с. Скрипаї - Зміївська ТЕС; с. Нижній Бишкин - Зміївська ТЕС.
Отже, відповідач звернувся до органів Національної поліції лише у жовтні 2025 року, тобто майже через три місяці після моменту необхідності надання позивачу послуг, що був визначений у заявці №4335 від 15.07.2025: "з 28.07.2025 по 31.08.2025".
Також, відповідачем не надано відмови органів Національної поліції про яку йдеться у відзиві на позов.
Позивачем додано до матеріалів справи копію листа №31/10-2 від 31.10.2025, який отримано Зміївською ТЕС ПАТ «Центренерго» 03.11.2025 в якому Відповідач зазначає, що раніше початок виконання перевезень було відтерміновано у зв`язку з дією воєнного стану, що спричинило тимчасові труднощі з укомплектуванням водійського складу і що на час направлення листа, питання укомплектування водійського складу перебувало на стадії вирішення.
Отже, відповідач не приступив до виконання Договору з обставин, що діє воєнний стан та в нього не укомплектований штат водійського складу. В той же час приймаючи участь у процедурі відритих торгів надав до тендерної документації довідку та накази про наявність працівників, які мають необхідні знання та досвід, укладаючи Договір під час дії воєнного стану з 24.02.2022 та по теперішній час, а за погодженням паспорт автобусного маршруту взагалі не звертався до жовтня місяця.
Предметом позову є вимоги про стягнення з відповідача 62910,00 грн. збитків, яких зазнав позивач внаслідок невиконання відповідачем умов Договору в частині надання послуг з перевезення працівників позивач, як було визначено умовами договору. Таким чином, позивач фактично просить суд стягнути з відповідача 62910,00 грн. збитків, які понесені у зв`язку із невиконанням відповідачем зобов`язань 
Вищенаведена сума збитків є сумою витраченої позивачем на перевезення працівників позивача за періоди: з 28.07.2025 по 31.08.2025 (25 робочих днів) на суму 31455,00 грн.; з 10.11.2025 по 28.11.2025 (15 робочих днів) на суму 19039,40 грн.; з 02.02.2026 по 27.02.2026 - (20 робочих днів) на суму 12415,60 грн.
З огляду на досліджені судом обставини та докази у справі в їх сукупності для виконання умов Договору позивач здійснював перевезення працівників Зміївської ТЕС за маршрутом с. Нижній Бишкин - Зміївська ТЕС - с. Нижній Бишкин власними транспортними засобами, а саме КАВЗ-3270, ЛАЗ -695, ЗИЛ-433102.
Відповідач не виконав своїх зобов`язань, а наявність збитків (витрат) у Позивача є прямим наслідком такого порушення. Відсутність спеціальної умови про використання власного транспорту Позивачем не звільняє Відповідача від відповідальності, згідно пункту 7.2 Договору сторони погодили, що Виконавець відшкодовує всі понесені Замовником збитки, заподіяні затримкою виконання Виконавцем зобов`язань за цим Договором. 
Надані суду докази свідчать про наявність всіх складових елементів правопорушення, з яким законодавство пов`язує відшкодування збитків, зокрема протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. 
З огляду на фактичні обставини справи та наведені норми законодавства, наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, яке було вчинено відповідачем, а також не спростування позовних вимог відповідачем, суд визнає позовні вимоги позивача про стягнення збитків у розмірі 62910,00 грн. обґрунтованими, підтвердженими доданими до матеріалів справи доказами, та такими, що не спростовані відповідачем. За таких обставин позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Частиною 1 статті 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
У ч. 1 ст. 546 ЦК України визначено, що виконання зобов`язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, заставою, притриманням, завдатком.
Відповідно до приписів ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно до п.7.2 Договору зазначено, що у разі ненадання, або несвоєчасного надання послуг стягується пеня у розмірі 2 відсотка вартості послуг, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад двадцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості і крім цього, Виконавець відшкодовує всі понесені Замовником збитки, заподіяні затримкою виконання Виконавцем зобов`язань за цим Договором, а у разі здійснення попередньої оплати Виконавець, крім сплати зазначених штрафних санкцій, повертає Замовнику кошти з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.
Перевіривши правомірність та правильність здійсненого розрахунку пені у розмірі 108750,00 грн. та штрафу у розмірі 18270,00 грн. суд зазначає, що їх нарахування не суперечать вимогам чинного законодавства, відповідають умовам договору, встановленим обставинам справи, розрахунки виконано арифметично вірно, а тому позовні вимоги про стягнення пені у розмірі 108750,00 грн. та штрафу у розмірі 18270,00 грн. є обґрунтованими.
Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру штрафу та пені на 90%, суд зазначає наступне.
Згідно статей 546, 549 ЦК України неустойка має подвійну правову природу, є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.
Завданням неустойки, як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності, є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.
Метою застосування неустойки є, в першу чергу, захист інтересів кредитора, а не застосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних для нього наслідків як суб`єкта господарської діяльності.
У відповідності до ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.
Таким чином, застосування господарської санкції до відповідача, не може бути поставлене у залежність від наявності чи відсутності збитків у сторони, що потерпіла від такого правопорушення, адже право застосування до боржника штрафних санкцій залежить від самого факту вчинення боржником правопорушення у сфері господарювання.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 та постанові Верховного Суду від 14.07.2021 у справі № 916/878/20 викладені висновки відповідно до яких загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним із принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків у момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі. З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному, заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків. Наприклад, такими правилами є правила про неустойку, передбачені статтями 549-552 Цивільного кодексу України.
Укладаючи Договір позивач мав законне очікування відносно належного виконання відповідачем обов`язку щодо надання послуг, які необхідні позивачу для здійснення основної господарської діяльності.
Невиконання відповідачем зобов`язання з надання послуг у вигляді перевезення співробітників позивача має безпосередній негативний вплив на діяльність позивача.
У даному випадку відповідач порушив зобов`язання, оскільки не надав позивачу послуги у строк встановлений Договором. Відповідач укладаючи Договір цілковито розумів та усвідомлював дію воєнного стану, ймовірні складні обставини для реалізації господарської діяльності та мав можливість зважити на усі ризики власної господарської діяльності, з огляду на що повинен був розумно оцінити всі обставини з урахуванням виду своєї діяльності та можливості виконання зобов`язання у погоджені сторонами строки під час дії воєнного стану.
Сплата неустойки відноситься до звичайних комерційних ризиків сторін Договору (правова позиція Верховного Суду постановах від 13.11.2018 у справі № 910/2376/18, від 06.06.2018 у справі № 902/306/16).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02.07.2019 у справі № 910/15484/17 стосовно застосування статей 42, 44 ГК України зазначила, що у разі здійснення підприємницької діяльності особа має усвідомлювати, що така господарська діяльність здійснюється нею на власний ризик, особа має здійснювати власний комерційний розрахунок щодо наслідків здійснення відповідних дій, самостійно розраховувати ризики настання несприятливих наслідків в результаті тих чи інших її дій та самостійно приймати рішення про вчинення (чи утримання від) таких дій (п. 6.42).
У постанові від 20.02.2020 у справі № 910/7970/19 про стягнення пені та штрафу щодо застосування ст. 233 ГК України, ст. 551 ЦК України Верховний Суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій про відсутність правових підстав для зменшення спірних сум штрафних санкцій за клопотанням відповідача, наголосивши, що за змістом ст.ст. 42, 218 ГК України, підприємництвом визнається самостійна, ініціативна та на власний ризик господарська діяльність, наслідки якої відповідач мав усвідомлювати під час подання заявки на укладення спірного договору та його підписання.
Враховуючи вищевикладене, виходячи з інтересів сторін, ступеня виконання відповідачем зобов`язання за Договором, поведінки відповідача щодо вжиття заходів до виконання зобов`язання за Договором, суд дійшов висновку про відсутність підстав для зменшення розміру штрафу та пені, а отже до відхилення заяви відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій.
Як вже встановлено судом, Відповідачем допущено порушення зобов`язань за Договором в частині своєчасного надання послуг у строк, визначений договором у зв`язку із чим Позивач мав право на нарахування на підставі пункту 7.2 договору пені та штрафу, що погоджено сторонами у договорі. 
Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16).
Враховуючи фактичні обставини справи та наведені норми законодавства, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді усіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог повністю.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 124, 129 Конституції України, ст.ст. 4, 11, 12, 13, 29, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 80, 86, 91,120, 123, 129, 165, 178, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 247 - 252 Господарського процесуального кодексу України, суд -  

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортна компанія Біранд" (61045, м. Харків, вул. Отакара Яроша, б. 18, код ЄДРПОУ 42601821) на користь Публічного акціонерного товариства "Центренерго" (08711, Київська область, Обухівський район, смт. Козин, вул. Рудиківська, 49, код ЄДРПОУ 22927045) в особі відокремленого підрозділу Зміївської теплової електричної станції Публічного акціонерного товариства "Центренерго" (63460, Харківська область, Чугуївський район, м. Слобожанське, вул. Балаклійське шосе, 2, код ЄДРПОУ 05471247) пеню у розмірі 108750,00 грн., штраф у розмірі 18270,00 грн., збитки у розмірі 62910,00 грн. та 2662,40 грн. судового збору.
Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення господарського суду може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного рішення.

УЧАСНИКИ СПРАВИ:
Позивач: Публічне акціонерне товариство "Центренерго" (08711, Київська область, Обухівський район, смт. Козин, вул. Рудиківська, 49, код ЄДРПОУ 22927045) в особі відокремленого підрозділу Зміївської теплової електричної станції Публічного акціонерного товариства "Центренерго" (63460, Харківська область, Чугуївський район, м. Слобожанське, вул. Балаклійське шосе, 2, код ЄДРПОУ 05471247).
Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Транспортна компанія Біранд" (61045, м. Харків, вул. Отакара Яроша, б. 18, код ЄДРПОУ 42601821).

Повне рішення складено "09" липня 2026 р. 

Суддя		А.М. Буракова