24.08.2026 Справа № 756/886/26
Справа № 756/886/26
Провадження № 2/756/3740/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 серпня 2026 року м. Київ
Оболонський районний суд міста Києва у складі:
головуючий суддя - Шролик І.С.,
секретар судового засідання - Венгерський В.М.,
за участю: позивача - ОСОБА_1 ,
представника позивача - ОСОБА_2 ,
представника відповідача - ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дітей з матір`ю, -
ВСТАНОВИВ:

Зміст позовних вимог та стислий виклад позицій учасників справи
Позивач ОСОБА_1 22 січня 2026 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 , третя особа - Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дітей з матір`ю та визначення порядку участі батька у вихованні та спілкуванні з дітьми.
23 березня 2026 року позивач подала уточнену позовну заяву в новій редакції в порядку частини третьої статті 49 ЦПК України, в якій просила визначити місце проживання малолітніх дітей - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , - разом із матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а також стягнути з відповідача судові витрати.
В обґрунтування позову зазначила, що з 08 серпня 2014 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого сторони мають трьох малолітніх синів. 
Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 05 вересня 2025 року у справі № 756/11914/25, шлюб розірвано.
Позивач посилалася на те, що причиною припинення шлюбу стало систематичне домашнє насильство з боку відповідача стосовно неї та дітей, зокрема фізичне, психологічне та економічне насильство. 06 червня 2025 року відповідач у присутності старшого сина спричинив їй тілесні ушкодження, після чого позивач разом із дітьми вимушено залишила спільне житло та переїхала до своєї матері ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , де діти проживають і на час розгляду справи.
Позивач зазначила, що після припинення спільного проживання відповідач фактично усунувся від виховання дітей, належним чином їх не утримує, аліменти сплачує у мінімальному розмірі, при цьому послідовно оформлював відпустки без збереження заробітної плати, мінімізуючи свій дохід. Натомість у грудні 2025 року відповідач без її відома та згоди двічі з`являвся до закладу дошкільної освіти і до ліцею, де навчається старший син, з наміром забрати дітей, що й зумовило виникнення спору щодо визначення місця проживання дітей. Добровільної згоди щодо місця проживання дітей між батьками не досягнуто.
Позивач стверджувала, що визначення місця проживання дітей разом із нею відповідає їхнім найкращим інтересам, оскільки саме вона з моменту народження дітей здійснює їх щоденний догляд, виховання, лікування та навчальний супровід, має стабільний емоційний зв`язок із дітьми, належні житлово-побутові умови, постійне місце роботи та дохід, позитивно характеризується за місцем роботи та за місцем навчання дітей, до кримінальної відповідальності не притягувалася.
Відповідач ОСОБА_4 через представника - адвоката Нєстєрову Т.І. 02 травня 2026 року подав відзив на позовну заяву, в якому позов не визнав та просив закрити провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України у зв`язку з відсутністю предмета спору.
Заперечення відповідача зводяться до того, що він жодного разу не вчиняв дій, спрямованих на те, щоб забрати дітей у матері, не заперечує проти проживання дітей разом із матір`ю, не заявляє вимог і не ініціює питання про проживання дітей разом із ним, а навпаки - звертався до позивача з пропозицією укласти письмовий договір, яким визначити місце проживання дітей за матір`ю та участь батька у вихованні й утриманні дітей. Відповідач зазначив, що його перебування 16 грудня 2025 року в закладі дошкільної освіти було реалізацією його права, передбаченого статтею 141 СК України, а зміст позовної заяви свідчить лише про перешкоджання позивачем його спілкуванню з дітьми. З огляду на це, на думку відповідача, права, свободи чи інтереси позивача не є порушеними, невизнаними або оспорюваними та не потребують судового захисту.
Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації 08 червня 2026 року подав до суду висновок Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації від 05 червня 2026 року № 104-4619 щодо визначення місця проживання дітей, та просила розглядати справу за відсутності свого представника і ухвалити законне рішення в інтересах дітей.
Процесуальні дії у справі
Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 29 січня 2026 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено справу до підготовчого розгляду.
Ухвалою від 29 січня 2026 року позивачу ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні заяви про забезпечення позову.
Ухвалою суду від 17 квітня 2026 року заяву позивача про залишення без розгляду частини позовних вимог задоволено. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визначення порядку участі батька у вихованні та спілкуванні з дітьми залишено без розгляду. Відтак предметом розгляду у цій справі є виключно вимога про визначення місця проживання малолітніх дітей разом із матір`ю.
Ухвалою суду від 29 червня 2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали у повному обсязі. Представник відповідача проти позову заперечувала з підстав, викладених у відзиві. 
Третя особа явку представника не забезпечила, просила розглядати справу за його відсутності.
В судовому засіданні надала пояснення свідок ОСОБА_8 , яка пояснила, що є матір`ю позивача та бабусею дітей. З народження діти разом із донькою проживали разом із нею. Потім з 2022 року проживали разом із відповідачем в придбаній ними квартирі до червня 2025 року. Після побиття доньки вона із дітьми повернулась до неї. Була свідком застосування зі сторони відповідача фізичного, психічного, економічного насильства щодо доньки, дітей, та неї.
Фактичні обставини, встановлені судом
Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 08 серпня 2014 року. Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 05 вересня 2025 року у справі № 756/11914/25, яке набрало законної сили 06 жовтня 2025 року, шлюб між сторонами розірвано.
Від шлюбу сторони мають трьох малолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвами про народження.
Відповідно до висновку експертного дослідження Державної спеціалізованої установи «Київське міське бюро судово-медичної експертизи» № 043-98-2025 від 06 червня 2025 року у ОСОБА_1 виявлено множинні тілесні ушкодження, які у сукупності та кожне окремо відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Постановою Оболонського районного суду міста Києва від 26 серпня 2025 року провадження у справі про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 173-2 КУпАП закрито на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП.
Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 02 грудня 2025 року зобов`язано уповноважених службових осіб Оболонського УП ГУНП у м. Києві внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого статтею 126-1 КК України, за заявою ОСОБА_1 .
За інформацією Оболонського УП ГУНП у м. Києві, ОСОБА_4 з 31 липня 2025 року по 02 червня 2026 року перебував на обліку в секторі протидії домашньому насильству Оболонського управління поліції.
Ухвалою слідчої судді Оболонського районного суду міста Києва Ковальової В.М. від 24 червня 2026 року у справі № 756/10792/26 скаргу ОСОБА_1 задоволено частково та зобов`язано уповноважених службових осіб Оболонського УП ГУНП у м. Києві внести відомості про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі її заяви за № Г-25573 від 10 червня 2026 року.
Сторони та діти зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 ; вказана квартира належить сторонам на праві спільної часткової власності по 1/2 частці кожному.
З 06 червня 2025 року і на час ухвалення цього рішення позивач разом із трьома дітьми фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , у квартирі, що належить на праві власності матері позивача - ОСОБА_8 . Відповідач проживає окремо, у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідно до акта обстеження умов проживання дитини (дітей) від 04 серпня 2025 року, затвердженого начальником Служби у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, санітарно-гігієнічний стан квартири добрий, діти з матір`ю займають окрему кімнату, облаштовану всім необхідним (диван, двоповерхове ліжко, письмовий стіл, шафа, іграшки, книжки, комп`ютер), діти забезпечені одягом і взуттям відповідно до сезону, у холодильнику достатня кількість продуктів харчування.
Згідно з актом обстеження умов проживання від 25 березня 2026 року та оцінкою потреб сім`ї, проведеною керівником служби соціально-психологічної підтримки Оболонського районного в місті Києві центру соціальних служб, мати здатна забезпечити потреби дітей, нею створені належні умови для їх проживання.
Судовим наказом Оболонського районного суду міста Києва від 11 серпня 2025 року у справі № 756/11915/25 з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання трьох дітей у розмірі 1/2 частини заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів і не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 02 серпня 2025 року і до досягнення дітьми повноліття. Ухвалою суду від 21 листопада 2025 року у задоволенні заяви відповідача про перегляд цього судового наказу за нововиявленими обставинами відмовлено.
З 10 вересня 2025 року в Оболонському відділі державної виконавчої служби у місті Києві відкрито виконавче провадження № НОМЕР_4 щодо примусового виконання судового наказу.
Позивач із 21 серпня 2025 року працює вихователем групи подовженого дня в ліцеї № 285 Оболонського району міста Києва, за місцем роботи характеризується позитивно, має стабільний дохід, а також отримує державні соціальні виплати на дітей. 
За довідками КНП «Психіатрія» та КНП «Київська міська клінічна лікарня № 10» позивач протягом останніх п`яти років за психіатричною допомогою не зверталася, під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом не перебуває; згідно з витягом з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення до кримінальної відповідальності та наявності судимості» до кримінальної відповідальності не притягувалася, судимості не має, у розшуку не перебуває.
Діти обслуговуються лікарями КНП «ЦПМСД» Оболонського району м. Києва; згідно з укладеними деклараціями законним представником та довіреною особою пацієнтів є мати - ОСОБА_1 . Мати займається лікуванням та обстеженнями дітей, забезпечує відвідування ними закладів дошкільної освіти та гуртків.
Старший син ОСОБА_9 навчається в ліцеї Оболонського району міста Києва; згідно з характеристикою мати бере активну участь у шкільному та позашкільному житті дитини, цікавиться його навчанням. Сини ОСОБА_10 та ОСОБА_11 з березня 2026 року відвідують заклад дошкільної освіти Оболонського району міста Києва. Усі троє дітей мають позитивні характеристики із закладів освіти, відвідують гуртки та розвиваючі заходи.
Позивач має посвідчення багатодітної матері серії НОМЕР_1 , видане Службою у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації 04 листопада 2025 року.
Питання визначення місця проживання дітей розглядалося на засіданнях комісії з питань захисту прав дитини Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації 21 травня 2026 року та 04 червня 2026 року. Батько дітей на засідання комісії повторно не з`явився, додаткових пояснень не надав.
Висновком Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації як органу опіки та піклування від 05 червня 2026 року № 104-4619, прийнятим на підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини (протокол від 04 червня 2026 року № 12), рекомендовано суду визначити місце проживання дітей ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 разом із матір`ю - ОСОБА_1 . Під час спілкування у Службі у справах дітей та сім`ї старші діти повідомили, що вони хочуть проживати з матір`ю.
Згоди щодо місця проживання дітей між батьками не досягнуто, письмовий договір із цього питання між сторонами не укладався.
Мотиви суду, застосовані норми права та висновки суду
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до частини сьомої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частиною восьмою цієї статті регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини; розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статей 150, 151, 155 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, поважати дитину; забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини; здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності; батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Згідно з частинами першою, другою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
Відповідно до статті 3 Конвенції ООН про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно зі статтею 9 Конвенції розлучення дитини з батьками може бути необхідним, зокрема, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї чи коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Статтею 19 Конвенції передбачено вжиття заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження та експлуатації, включаючи сексуальні зловживання, з боку батьків.
Згідно зі статтями 10, 12 Закону України «Про охорону дитинства» кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканність та захист гідності; держава здійснює захист дитини від усіх форм домашнього насильства та інших проявів жорстокого поводження з дитиною, у тому числі з боку батьків; виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини.
Відповідно до статті 22 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» під час розгляду судом та/або органом опіки та піклування спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини обов`язково беруться до уваги факти вчинення домашнього насильства стосовно дитини або за її присутності.
Правові висновки Верховного Суду, які застосовує суд при ухваленні рішення відповідано до положення ч.4 ст.263 ЦПК України.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) наголошено, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини з огляду на вимоги статті 3 Конвенції про права дитини, і жодні інші міркування - у тому числі формальні переваги одного з батьків - не можуть переважати над цим критерієм; суд зобов`язаний оцінювати обставини кожної конкретної справи індивідуально.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 листопада 2021 року у справі № 754/16535/19 (провадження № 61-14623св21) сформульовано висновок, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини.
Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «М.С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) наголосив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, збереження зв`язків дитини із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або явно дисфункційна; по-друге, забезпечення розвитку дитини у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Оцінюючи ставлення кожного з батьків до виконання батьківських обов`язків, суд виходить із того, що позивач з моменту народження дітей і безперервно до цього часу здійснює їх щоденний догляд, виховання, лікування та навчальний супровід; є законним представником і довіреною особою дітей за деклараціями про вибір лікаря; забезпечує відвідування дітьми закладів освіти, гуртків та розвиваючих занять; позитивно характеризується за місцем роботи та за місцем навчання дітей; має постійне місце роботи, стабільний дохід і належні житлово-побутові умови, підтверджені актами обстеження від 04 серпня 2025 року та від 25 березня 2026 року.
Натомість відповідач з червня 2025 року фактично усунувся від повсякденного виховання та догляду за дітьми; аліменти сплачуються у мінімальному гарантованому державою розмірі в межах виконавчого провадження, при цьому відповідач послідовно, протягом дев`яти місяців поспіль, перебував у відпустках без збереження заробітної плати, що об`єктивно призвело до мінімізації розміру аліментів; на засідання комісії з питань захисту прав дитини, де вирішувалося питання щодо його дітей, відповідач повторно не з`явився та пояснень не надав.
Також судом ураховано, що за твердженням представника відповідача ОСОБА_4 останній проходить службу в ЗСУ.
Суд враховує, що діти є малолітніми (9, 6 та 4 роки), тривалий час - з 06 червня 2025 року - безперервно проживають з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 , де сформувалося їхнє звичне середовище, сталі соціальні зв`язки, режим дня, місце навчання та дошкільної освіти, коло однолітків і лікарів. Зміна цього середовища не відповідала б потребі дітей у стабільності, на яку звертає увагу ЄСПЛ у справі «М.С. проти України».
Старші діти під час бесіди у Службі у справах дітей та сім`ї повідомили про своє бажання проживати з матір`ю. Хоча діти не досягли віку, з якого їхня думка є визначальною в силу статті 160 СК України, суд відповідно до статті 171 СК України та статті 12 Конвенції ООН про права дитини враховує висловлену ними думку з урахуванням їхнього віку та зрілості.
Суд окремо враховує обставини, пов`язані з домашнім насильством. Факт спричинення відповідачем позивачу 06 червня 2025 року тілесних ушкоджень у присутності старшого сина встановлено рішенням суду від 05 вересня 2025 року у справі № 756/11914/25, що набрало законної сили, та підтверджено висновком експертного дослідження № 043-98-2025 від 06 червня 2025 року. Відповідач з 31 липня 2025 року по 02 червня 2026 року перебував на обліку в секторі протидії домашньому насильству. Ухвалами суду від 02 грудня 2025 року та ухвалою слідчої судді від 24 червня 2026 року у справі № 756/10792/26 органи досудового розслідування зобов`язано внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості за заявами позивача про кримінальні правопорушення, вчинені стосовно неї та дітей.
При цьому суд наголошує, що з огляду на статтю 62 Конституції України та презумпцію невинуватості ці обставини не свідчать про винуватість відповідача у вчиненні кримінальних правопорушень - таке питання може бути вирішене виключно у порядку кримінального судочинства і предметом розгляду цієї справи не є. Водночас у силу прямого припису статті 22 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» факти вчинення домашнього насильства стосовно дитини або за її присутності обов`язково беруться судом до уваги при визначенні місця проживання дитини. Встановлені судом обставини свідчать про наявність у дітей досвіду перебування в ситуації домашнього насильства, а отже - про підвищену потребу дітей у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, яким на цей час є середовище за місцем проживання матері.
Суд відхиляє доводи відповідача про перешкоджання позивачем його спілкуванню з дітьми, оскільки вони не стосуються предмета цього спору: позовні вимоги щодо визначення порядку участі батька у вихованні та спілкуванні з дітьми залишені без розгляду ухвалою суду від 17 квітня 2026 року. Визначення місця проживання дітей із матір`ю не позбавляє відповідача батьківських прав, не звільняє його від батьківських обов`язків і не перешкоджає йому реалізувати право на спілкування з дітьми та участь у їх вихованні у визначеному законом порядку (статті 141, 153, 157, 158 СК України).
Відповідно до частин четвертої - шостої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо визначення місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим або суперечить інтересам дитини.
Висновок Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації від 05 червня 2026 року № 104-4619 про доцільність визначення місця проживання дітей разом із матір`ю є обґрунтованим, ґрунтується на актах обстеження умов проживання, оцінці потреб сім`ї, характеристиках із закладів освіти, медичних та інших документах, узгоджується з рішенням комісії з питань захисту прав дитини (протокол від 04 червня 2026 року № 12) і не суперечить інтересам дітей, а тому приймається судом.
Оцінивши в сукупності зібрані у справі докази за правилами статті 89 ЦПК України, суд доходить висновку, що визначення місця проживання малолітніх ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 разом із матір`ю ОСОБА_1 якнайкраще відповідає інтересам дітей, забезпечує стабільність їхнього становища, безперервність догляду, виховання, навчання та лікування, збереження сталих соціальних зв`язків і безпечне середовище розвитку.
За таких обставин позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню.
Суд відхиляє доводи відзиву про необхідність закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України з огляду на таке.
Відсутність предмета спору як підстава для закриття провадження має місце лише тоді, коли спірні правовідносини між сторонами припинилися або спір фактично вичерпано, а відтак ухвалення рішення по суті не матиме жодних правових наслідків. У цій справі таких обставин не встановлено.
Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків (частина перша статті 160 СК України). Матеріали справи не містять доказів досягнення сторонами такої згоди: письмовий договір, про намір укладення якого зазначає відповідач, між сторонами не укладено, а сам по собі намір його укласти згоди не замінює. Навпаки, наявність спору підтверджується сукупністю доказів: зверненнями сторін одна на одну до органів поліції та до Служби у справах дітей та сім`ї у грудні 2025 року; діями відповідача 16 та 17 грудня 2025 року щодо отримання дітей у закладі дошкільної освіти без відома та згоди матері; зверненням позивача до органу опіки та піклування і до суду; розглядом питання на двох засіданнях комісії з питань захисту прав дитини; а також самим змістом відзиву, в якому відповідач позов не визнав.
Крім того, ухвалення судового рішення про визначення місця проживання дітей має самостійне правове значення, оскільки саме воно створює для дітей визначеність і стабільність їхнього становища та є підставою для реалізації низки прав дітей і того з батьків, з ким вони проживають. Тому суд доходить висновку, що спір між сторонами існує, є реальним, а обраний позивачем спосіб захисту є ефективним.
Розподіл судових витрат
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем при поданні позовної заяви сплачено судовий збір за вимогу немайнового характеру в розмірі 1331,20 грн, що доводиться квитанцією № 2863657896 від 19 січня 2026 року. Оскільки позов задоволено, вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Керуючись статтями 3, 7, 19, 141, 150, 151, 155, 160, 161, 171 Сімейного кодексу України, статтями 3, 9, 12, 19 Конвенції ООН про права дитини, статтями 10, 12 Закону України «Про охорону дитинства», статтею 22 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», статтями 4, 12, 13, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд -
УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дітей з матір`ю - задовольнити.
Визначити місце проживання малолітніх дітей - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , - разом з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ).
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1331 (одна тисяча триста тридцять одна) грн 20 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 .
Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 .
Третя особа: Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, місцезнаходження: м. Київ, вул. Левка Лук`яненка, 2-Д; код ЄДРПОУ 37445484.
Повний текст рішення складено 24 серпня 2026 року.

Суддя І.С. Шролик