ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
| Справа № 636/628/26  Провадження№ 1-кп/636/1099/26

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 липня 2026 року Чугуївський міський суд Харківської області у складі: головуючого – судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання – ОСОБА_2 , прокурора – ОСОБА_3 , обвинуваченого – ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чугуїв кримінальне провадження № 12025221220001043, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06 серпня 2025 року за обвинуваченням 
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чугуїв Харківської області, громадянина України, українця, з середньою освітою, не одруженого, обіймаючого посаду водія транспортних засобів ФОП ОСОБА_5 , зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення – злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,
встановив:
ОСОБА_4 , вчинив кримінальне правопорушення – злочин за встановлених, в судовому засіданні, обставин.
Так,  ОСОБА_4  маючи прямий умисел, спрямований на незаконне придбання та зберігання вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу, у невстановлений в ході досудового розслідування час та у невстановленому в ході досудового розслідування місці, при невстановлених в ході досудового розслідування обставинах, але не пізніше 05.08.2025 придбав корпус ручної гранати дистанційної дії оборонного типу RG-F1 (аналог корпусу гранати Ф-1 зразка 1939 року) та запал UZRGM, з метою подальшого незаконного зберігання бойових припасів, без передбаченого законом дозволу.
Реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи наслідки своїх суспільно небезпечних дій, направлених проти громадської безпеки в частині захисту життя та здоров`я людей від негативного впливу руйнуючого характеру боєприпасів, в результаті їх неконтрольованого обігу, діючи умисно, протиправно, в порушення вимог чинного законодавства, а саме: «Постанови Верховної Ради України від 17 червня 1992 року «Про право власності на окремі види майна», якою затверджено перелік видів майна, що не може перебувати у власності громадян, громадських об`єднань, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України, а також ст. 39 Закону України «Про Національну поліцію», Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої Наказом МВС У країни № 622 від 21 серпня 1998 року, Постанови Кабінету Міністрів України № 576 від 12 жовтня 1992 року «Положення про дозвільну систему України», ОСОБА_4 забрав вказані вище предмети, які у своїй сукупності відносяться до категорії бойових припасів та переніс за місцем свого проживання, тобто за адресою:  АДРЕСА_1 , чим скоїв незаконне придбання бойових припасів і почав незаконно їх зберігати, без передбаченого законом дозволу до їх виявлення працівниками поліції.
05 серпня 2025 року у період часу з 11 год 10 хв до 13 год 11 хв в ході проведення санкціонованого обшуку за адресою:  АДРЕСА_1 , у кімнаті, де проживає ОСОБА_4 виявлено та вилучено: корпус гранати типу Ф-1, запал типу УЗРГМ, які останній незаконно придбав та зберігав без передбаченого законом дозволу.
Відповідно до висновку експерта № 12338 за результатами проведення судової вибухотехнічної експертизи від 19 листопада 2025 року надані на дослідження об`єкти є корпусом ручної осколкової гранати дистанційної дії оборонного типу RG-F1 (аналогом корпусу гранати Ф1 зразка 1939 року), виготовленим заводським способом («Production technical GROUP s.r.o.» Чехія), у 2024 році та уніфікованим запалом ручних гранат UZRGM, виготовленим заводським способом («Zeveta Ammunition a.s.», Чехія) у 1973 році. Наданий на дослідження корпус гранати RG-F1 є зарядом вибухової речовини у міцному корпусі. Наданий на дослідження запал UZRGM є засобом підриву. Наданий на дослідження корпус гранати RG-F1 (заряд вибухової речовини в корпусі), споряджений наданим на дослідження запалом UZRGM (засобом підриву), складає гранату М67, яка належить до категорії бойових припасів. Наданий на дослідження корпус гранати RG-F1 містить вибухову речовину (тротил) масою 60 г. 
Таким чином, ОСОБА_4 без наданого законом дозволу, передбаченого Постановою Верховної Ради України «Про право власності на окремі види майна» від 17 червня 1992 року та «Інструкцією про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також бойових припасів до зброї та вибухових речовин», затвердженою Наказом Міністерства Внутрішніх Справ України № 622 від 21 серпня 1998 року, незаконно придбав, носив та зберігав бойові припаси.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення – злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, визнав повністю, не оспорював фактичні обставини справи та пояснив, що дійсно вчинив злочин, який йому інкриміновано. Надав свідчення щодо місця, часу, способу вчинення злочину, підтвердивши правильність, викладених в обвинувальному акті обставин. В скоєному щиро каявся.
За таких обставин справи, згідно положень ч. 3 ст. 349 КПК України, враховуючи, що проти цього не заперечував обвинувачений та інші учасники судового провадження, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому судом встановлено, що зазначені особи правильно розуміють зміст цих обставин, добровільність їх позицій не викликає сумнівів. Судом роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
За змістом ст. 62 Конституції України під час розгляду кримінальних проваджень суд має суворо додержуватись принципу презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Згідно ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Європейський суд з прав людини у п. 65 справи «Коробов проти України» (заява №39598/03, остаточне рішення від 21.10.2011) зазначив, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), n.161, Series А заява №25). Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.
Згідно з вимогами ст. 91 КПК України, доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення. Обов`язок доказування зазначених обставин покладається на слідчого, прокурора та, в установлених КПК випадках, - на потерпілого.
Вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення – злочину, доведена в повному обсязі і підтверджується доказами, які наявні в матеріалах кримінального провадження, і обвинуваченим не оспорюються.
Суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_4 у незаконному придбанні, носінні та зберіганні бойових припасів без передбаченого законом дозволу. Його дії правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 263 КК України.
За таких обставин справи, враховуючи, що ОСОБА_4 є осудним, суд вважає, що він підлягає покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення.
При вирішенні питання про вид та міру покарання винному ОСОБА_4 , суд враховує його щире каяття, яке виразилось у повному визнанні своєї вини, правдивій розповіді про обставини скоєного злочину, критичній оцінці своєї протиправної поведінки і визнає цю обставину відповідно до ч. 1 ст. 66 КК України такою, що пом`якшує його покарання. Обставин, що обтяжують покарання винного, передбачених ст. 67 КК України, судом не встановлено. Крім того, суд враховує, що ОСОБА_4 , позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку у лікаря-нарколога та у лікаря-психіатра не перебуває, вчинив кримінальне правопорушення вперше.
Виходячи з положень ст. 65 КК України, а саме - принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень, суд враховує характер та ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, віднесеного законодавством до тяжких злочинів, особу винного, який має постійне місце проживання, ту обставину, що обвинувачений є вільним від хворобливих звичок, які становлять небезпеку для оточення, його вік, що свідчить на користь здатності переоцінити зміст своєї згубної поведінки та повернутися до справжніх духовних і соціальних цінностей та в цілому вказує на достатньо високий рівень соціалізації ОСОБА_4 та обставину, що пом`якшує покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, його ставлення до скоєного кримінального правопорушення та вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання в межах санкції ч. 1 ст. 263 КК України.
При цьому, судом також враховано і позитивну посткримінальну поведінку обвинуваченого, а саме, усвідомлення протиправності своєї злочинної поведінки та намір в подальшому суворо дотримуватись закону, що на думку суду, також істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину.
За таких обставин справи суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі в межах санкції відповідної частини статті.
Враховуючи наявність пом`якшуючої обставини, відсутність обставин, що обтяжують покарання, даних про особу винного, а також те, що згідно зі ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність, суд вважає за можливе виправлення ОСОБА_4 без реального відбування покарання і застосовує ст. 75 КК України із встановленням іспитового строку та покладенням на нього на цей строк обов`язків, передбачених ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.
На переконання суду, призначення обвинуваченому такого покарання буде справедливим, співрозмірним і достатнім для його виправлення, кари та запобігання вчинення нових злочинів, як самим обвинуваченим, так і іншими особами, а також буде відповідати таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.
Цивільний позов в кримінальному провадженні не заявлений.
Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України. 
На підставі ч. 2 ст. 124 КПК України, процесуальні витрати, пов`язані з проведенням судової вибухотехнічної експертизи № 12338 від 19 листопада 2025 року у розмірі 12 722 грн 40 коп., підлягають стягненню з ОСОБА_4 на користь держави.
Відповідно до ч. 4 ст. 176 КПК України, у зв`язку з відсутністю клопотання прокурора, суд не вбачає підстав для обрання обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу.
Керуючись ст. ст. 368, 369, 370, 373, 374 КПК України, суд

ухвалив:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення – злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, та призначити покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки.
Згідно з ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Речові докази у кримінальному провадженні:
- корпус ручної осколкової гранати дистанційної дії оборонного типу RG-F1 (аналог корпусу гранати Ф1 зразка 1939 року), виготовлений заводським способом («Production technical GROUP s.r.o.» Чехія), у 2024 році - знищити;
- уніфікований запал ручних гранат UZRGM, виготовлений заводським способом («Zeveta Ammunition a.s.», Чехія) у 1973 році - знищити.
Стягнути з ОСОБА_4 процесуальні витрати, пов`язані з проведенням судової вибухотехнічної експертизи № 12338 від 19 листопада 2025 року у розмірі 12 722 грн 40 коп., - на користь держави.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок суду не набрав законної сили.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Харківського апеляційного суду через Чугуївський міський суд Харківської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.
Копію вироку не пізніше наступного дня після його ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.

Суддя          ОСОБА_1