Справа № 761/29064/25
Провадження № 2/761/3192/2026

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2026 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді-     Фролової І.В.,
секретаря судового засідання-    Коломійця А.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві у порядку загального позовного провадження в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 , згідно з яким просить суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 1 215 943, 28 грн., 3% річних у розмірі 105 626, 55 грн., інфляційні втрати у розмірі 488 229, 39 грн. та сплачений судовий збір.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 12 грудня 2019 року між сторонами укладено мирову угоду, затверджену ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 28 січня 2020 року. Так, згідно даної мирової угоди ОСОБА_2 зобов?язався сплатити заборгованість наявну заборгованість у розмірі 1 564 837, 80 грн. згідно з обумовленим графіком до 10 жовтня 2021 року.
Однак, як зазначає позивач, станом на 11 жовтня 2021 року мирова угода виконана не була, у зв?язку із чим позивач звернувся до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Фесик М.О. із заявою про відкриття виконавчого провадження.
06 грудня 2023 року ОСОБА_2 сплатив наявну заборгованість у повному обсязі, проте, як зазначає ОСОБА_1 , поза межами строків, обумовлених сторонами. 
Вказане стало підставою для нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат, а відтак позивач звернувся з даним позовом до суду.
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 18 серпня 2025 року позовну заяву залишено без руху.
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 06 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.
30 жовтня 2025 року через підсистему "Електронний суд" надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача вказує, що нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат позивачем відбулось всупереч пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, а відтак нарахування зазначеної у позовній заяві заборгованості за період з 21 вересня 2022 року по 30 червня 2024 року суперечить вимогам чинного законодавства.
Розпорядженням керівника апарату Шевченківського районного суду м. Києва Зборщік А.О. №01-08-339 від 26 лютого 2026 року справу №761/29064/25 призначено до повторного автоматичного розподілу.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 09 березня 2026 року справу прийнято у провадження судді Фролової І.В.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 28 квітня 2026 року у справі закрито підготовче провадження та призначено до розгляду по суті.
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити позов.
Представник відповідача у судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечував.
Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору суд по суті встановив. 
Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.
У провадженні судді Шевченківського районного суду м. Києва Волошина В.О. перебувала цивільна справа №761/26492/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
12 грудня 2019 року позивач та відповідач уклали між собою мирову угоду, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Косенко О.О. за реєстровим номером 2921.
Так, відповідно до пункту 2 вищезазначеної угоди, сторони підтверджують, що на момент укладення цієї Мирової угоди, Відповідачем визнано наявність боргу перед Позивачем у розмірі 4 814 837, 80 грн., який Відповідач зобов?язується та гарантує сплатити Позивачу, шляхом виплати платежів в розмірах і в строки, встановлені п. 3 даної Мирової угоди, а саме до 10 жовтня 2021 року.
Вказана мирова угода була затверджена ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 28 січня 2020 року у справі №761/26492/19.
05 грудня 2023 року постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Фесик М.О. відкрито виконавче провадження НОМЕР_3 з примусового виконання ухвали Шевченківського районного суду міста Києва у справі №761/26492/19.
06 грудня 2023 року ОСОБА_2 сплачено суму основного боргу у розмірі 1 564 837, 80 грн.
11 квітня 2025 року постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Фесик М.О. закінчено виконавче провадження НОМЕР_3.
Щодо позовних вимог, суд дійшов наступних висновків.
Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються мировою угодою від 12 грудня 2019 року, посвідченою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Косенко О.О. та зареєстрованою в реєстрі за номером 2921, а також положеннями Цивільного кодексу України.
Предметом вказаної мирової угоди виступає обов?язок ОСОБА_2 сплатити ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 4 814 837, 80 грн.
Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов?язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов?язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов?язку. Зобов?язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов?язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов?язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов?язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 28 січня 2020 року у справі №761/26492/19, яка набрала законної сили, було затверджено мирову угоду та закрито провадження у справі. 
Згідно з пунктом 6 мирової угоди від 12 грудня 2019 року у разі порушення Відповідачем строків погашення заборгованості за цією Мировою Угодою, визначених пунктом 3 даної Угоди, Відповідач зобов?язаний сплатити Позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пені, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, а також у відповідності до положень частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України зобов?язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотка річних від простроченої суми.
Згідно з п.3 мирової угоди від 12 грудня 2019 року Відповідач сплачує заборгованість, зазначену в п.2 даної Мирової угоди до 10.10.2021 року шляхом розстрочення платежів.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
У відповідності до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Судом установлено, що відповідач допустив прострочення виконання грошового зобов`язання за мировою угодою у період з 11 жовтня 2021 року по 05 грудня 2023 року.
Водночас, у відзиві на позовну заяву відповідач вказує на те, що нарахування пені, 3 % річних та інфляційних втрат за період з 21 вересня 2022 року по 30 червня 2024 року суперечить пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.
Так, згідно вищезазначеної норми у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Оцінюючи зазначені заперечення відповідача, суд виходить з того, що передбачена пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України умова щодо звільнення від відповідальності за прострочення виконання зобов`язань має чітко визначену сферу застосування та поширюється лише на договірні зобов`язання, що виникають на підставі кредитного договору або договору позики.
Відтак, суд доходить до висновку, що оскільки стягнення заборгованості відбувається на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди у справі №76126492/19, пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, яким врегульовано наслідки прострочення за договорами позики чи кредиту, до спірних правовідносин застосуванню не підлягають.
Окремо суд зауважує, що п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України містить вичерпну сферу регулювання та не підлягає розширеному тлумаченню, а тому не поширюється на зобов`язання, що виникли з інших правових підстав, у тому числі на зобов`язання щодо виконання судового рішення про затвердження мирової угоди.
За таких обставин суд доходить висновку, що невиконане відповідачем грошове зобов`язання є зобов`язанням за судовим рішенням, а не за договором позики, у зв`язку з чим положення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до спірних правовідносин застосуванню не підлягають, а відтак доводи позивача в цій частині є обґрунтованими.
Перевіривши наданий позивачем розрахунок нарахованих сум, суд зазначає, що враховуючи, що розрахунок відповідає умовам пункту 6 мирової угоди, вимогам частини 2 статті 625 ЦК України та матеріалам справи, а відповідач належними та допустимими доказами зазначений розрахунок не спростував, суд вважає заявлені вимоги такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.
З урахуванням вищенаведеного, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у загальному розмірі 1 809 799, 20 грн., що складається з пені у розмірі 1 215 943, 28 грн., 3% річних у розмірі 105 626, 55 грн., інфляційних втрат у розмірі 488 229, 39 грн.
Щодо розподілу судових витрат, суд дійшов наступних висновків.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1 ст. 141 ЦПК України).
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2 ст. 141 ЦПК України).
Оскільки позовні вимоги задоволені у повному обсязі, суд вважає за необхідне застосувати положення ст. 141 ЦПК України й судові витрати (судовий збір) у сумі 12 112 гривень 00 копійок стягнути з відповідача на користь позивача.
На підставі ст. 1, 4, 15, 16, 536, 625 ЦК України, керуючись ст. 10, 11, 57-61, 79, 137, 141, 209, 210, 212-215, 223, 228, 258, 259, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд, 

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити у повному обсязі.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню у розмірі 1 215 943, 28 грн., 3% річних у розмірі 105 626, 55 грн., інфляційні втрати у розмірі 488 229, 39 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 12 112, 00 грн.
Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Реквізити учасників справи:
ОСОБА_1 , адреса місця проживання - АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ,
ОСОБА_2 , адреса місця проживання - АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Повний текст рішення виготовлений 22 липня 2026 року.

Суддя: