Справа № 761/869/20
Провадження № 2/761/101/2026

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2026 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді Мальцева Д.О.,
за участю секретаря: Журавльова М.Б.,
позивач: ОСОБА_1 ,
представник позивача: Коротя Р.О.,
відповідач: ОСОБА_2 ,
представник відповідача: ОСОБА_6,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 в особі свого представника - адвоката Короті Романа Олександровича звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовною заявою до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, відповідно до якого з урахуванням заяви про зміну предмету позову просила: 
1.Здійснити поділ майна, що є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 ( паспорт НОМЕР_1 виданий Дарницьким РУ ГУ МВС України в місті Києві 30.06.2006 року, РНОКПП: НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та ОСОБА_2 (паспорт НОМЕР_3 ) виданий Шевченківським РУ ГУ МВСУкраїни в місті Києві 13.06.2002 року, РНОКПП НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ) в порядку, що передбачений нижче;
2.В порядку поділу майна подружжя виділити у власність та визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 та припинити право на частку в цьому майні ОСОБА_2 ;
3.В порядку поділу майна подружжя виділити у власність та визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_2 та припинити право на частку в цьому майні ОСОБА_2 ;
4.В порядку поділу майна подружжя виділити у власність та визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частки квартирі АДРЕСА_3 , припинити право на частку в цьому майні ОСОБА_1 ;
5.В порядку поділу майна подружжя виділити у власність та визнати за ОСОБА_2 право власності на групу приміщень №256, 260 (літ.А), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , припинити право на частку в цьому майні ОСОБА_1 ;
6.В порядку поділу майна подружжя виділити у власність та визнати за ОСОБА_2 право власності на гараж (машиномісце) № НОМЕР_4 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , припинити право на частку в цьому майні ОСОБА_1 ;
7.В порядку поділу майна подружжя виділити у власність та визнати за ОСОБА_2 право власності на транспортний засіб Mitsubishi Outlander, 2006 року, випуску, державний номерний знак НОМЕР_5 , VIN номер: НОМЕР_6 , припинити право на частку в цьому майні ОСОБА_1 ;
8.В порядку поділу майна подружжя стягнути з ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості майна набутого як фізичною особою-підприємцем і того, яке використовується у ході здійснення підприємницької діяльності у розмірі 1 895 081,2 грн. та припинити право на частку в цьому майні ОСОБА_1 ;
9.В порядку поділу майна подружжя стягнути з ОСОБА_2 грошову компенсацію грошових коштів, що знаходились на депозитних рахунках, а саме стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 1 516 364,17 грн. та 183 942,99 доларів США, що за курсом НБУ на момент (41,2640 грн. за один долар США) становить 7 590 223,75 грн.
10.Стягнути з відповідача на користь позивача всі понесені судові витрити.
Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 09.06.2006 року між позивачем та відповідачем був зареєстрований шлюб про що був внесений відповідний запис Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції м.Києва. Вказаний шлюб було розірвано рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 27.11.2019 року. Після реєстрації шлюбу, за час спільного життя внаслідок здійснення взаємних дій, було набуто майно, яке є спільною сумісною власністю а саме: гараж (машиномісце) № НОМЕР_4 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 (вартість 475 527, 00 грн.), 1/3 частки в квартирі АДРЕСА_3 (загальна вартість квартири 3324156,00 грн., з яких вартість частки становить 1 108052,00 грн.), група приміщень №256,260 (літ А), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 (вартість 2 346 329,00 грн.), квартира АДРЕСА_1 (вартість 4078315,00 грн.), квартира АДРЕСА_2 (вартість 2402618,00 грн.), транспортний засіб Mitsubishi Outlander, 2006 року, випуску, державний номерний знак НОМЕР_5 , VIN номер: НОМЕР_6 (вартість 163030,00 грн.), Дорогоцінні метали (золото та срібло), що використовується в підприємницькій діяльності на загальну вартість 10964837, 00 грн. та грошові кошти, що знаходились чи знаходяться на банківських та депозитних рахунках. Оскільки у добровільному порядку відповідач відмовився поділити спільне набуте подружжям майно, позивач була змушена звернутись до суду з вказаним позовом.
Відповідач у своєму відзиві проти позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні з підстав, викладених у відзиві. Зазначив, що як вбачається з п. 18 Договору від 26.2.2015 року купівлі- продажу 1/3 частини квартири що знаходиться за адресою АДРЕСА_5 є особистою приватною власністю відповідача. Квартира АДРЕСА_1 є також особистою приватною власністю відповідача, оскільки в прибутковому касовому ордері №13 від 12 травня 2010 року чітко зазначено у призначенні платежу, що: «Внесення коштів за Договором 61345 від 12 травня 2010 року про участь у ФФБ на ім`я ОСОБА_2 за рахунок особистих коштів ОСОБА_2 . Без ПДВ. Загальна сума, яка внесена ОСОБА_2 . Без ПДВ. Загальна сума, яка внесена ОСОБА_2 - 1685474». Вищевказані особисті кошти були отримані відповідачем від продажу свого особистого нерухомого майна, яке було набуте ним на підставі договору дарування (додатки №3 та №4 до відзиву від 14.08.2025) та у порядку спадкування, а також відповідач мав особисті заощадження до шлюбу. Крім того всі подані позивачем копії інвентаризаційних описів є неналежними та допустимими доказами, які могли б бути прийняті та досліджені судом в розумінні ст. ст. 77, 78-80 та 89 ЦПК України. Оскільки, значна частина сторінок цих копій взагалі не містить підписів уповноважених осіб, які мали їх засвідчити. Також зазначає, що загальна вартість майна, що є спільною сумісною власністю складає 6 271 070 грн 40 коп. тобто половина 50%: 6 271 070 грн 40 коп /2 = 3 135 535,20 грн. таким чином кожний має отримати майна/коштів на суму - 3 135 535,20 грн. Майже такий самий поділ майна пропонує і позивачка у позовній заяві (крім грошової компенсації). Відповідач використовує приміщення №256, 260 (літ А) у власній підприємницькій діяльності, що обґрунтовує доцільність залишення їх у власності відповідача, також позивач не має права керування транспортними засобами, а відтак не може використовувати вказаний автомобіль та гараж (машиномісце), що також на думку відповідача обґрунтовує передачу зазначеного майна у його власність.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.01.2020 матеріали позову передані на розгляд судді Макаренко І.О.
27.01.2020 року на адресу суду від представника позивача надійшла заява про забезпечення позову.
11.02.2020 року ухвалою судді Шевченківського районного суду міста Києва Мальцева Д.О. відкрито провадження у справі, прийнято рішення про розгляд справи за правилами позовного провадження в спрощеному порядку з повідомленням сторін.
11.02.2020 року ухвалою судді Шевченківського районного суду м.Києва Макаренко І.О. в задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_3 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя відмовлено.
25.02.2020 року на адресу суду від відповідача надійшло клопотання про залишення позовної заяви без руху у справі №761/869/20 на підставі ч. 11 ст. 187 ЦПК України.
03.03.2020 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву із викладеними запереченнями проти неї.
05.03.2020 року на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, а ткож заява про виклик свідків та витребування доказів.
05.03.2020 року ухвалою судді Шевченківського районного суду міста Києва Макаренко І.О. позовну заяву залишено без руху та наданий строк позивачу для усунення недоліків.
10.03.2020 року на адресу суду від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків, а також заява про забезпечення доказів шляхом їх витребування.
04.03.2020 року на адресу суду від ОСОБА_2 надійшов зустрічний позов про припинення права на частку у спільному майні.
06.07.2020 року Постановою Київського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - ОСОБА_3 задоволено. Ухвалу Шевченківського районного суду м.Києва від 11 лютого 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_1 , подану представником - ОСОБА_3 про забезпечення позову задовольнити. Накласти арешт на нерухоме майно: -квартиру АДРЕСА_1 ;- квартиру  АДРЕСА_2 ;- 1/3 частки квартири АДРЕСА_3 ;-групу приміщень №256, 260 (літ А) за адресою: АДРЕСА_4 ;-гараж (машиномісце) № НОМЕР_4 , за адресою: АДРЕСА_4 ;-транспортний засіб Mitsubishi Outlander, 2006 року, випуску, державний номерний знак НОМЕР_5 , VIN номер: НОМЕР_6 .
08.09.2020 року на адресу суду від представника ОСОБА_1 - адвоката Короті Романа Олександровича надійшов відзив на зустрічну позовну заяву із викладеними запереченнями проти неї.
13.09.2020 року на адресу суду від ОСОБА_2 надійшла відповідь на відзив на зустрічний позов у справі №761/869/20.
04.08.2020 року ухвалою судді Шевченківського районного суду м.Києва Макаренко І.О. залишено без задоволення клопотання представника позивача ОСОБА_1 про витребування доказів.
10.11.2020 року у судовому засіданні представник позивача заявив клопотання про призначення по справі судової оціночно-будівельної експертизи та визначити ринкову вартість об`єктів нерухомого та рухомого майна, які є предметом поділу, оскільки в матеріали справи подані оцінки зі сторони позивача та відповідача, які суттєво відрізняються між собою.
10.11.2020 року ухвалою судді Шевченківського районного суду м.Києва Макаренко І.О. клопотання представника позивача задоволено та призначено по справі № 761/869/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя судову оціночно-будівельну - товарознавчу експертизу. Виконання ухвали доручено Київському науково дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України (03680, м. Київ, вул. Смоленська, 6).
05.03.2021 року на адресу суду від Київського науково дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України надійшов висновок експерта від 26.01.2021 року №33050/20-54 за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи у цивільній справі №761/869/20.
05.04.2021 року на адресу суду від Київського науково дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України надійшов висновок експертів від 19.03.2021 №33048/33049/20-42/7632/21-42/7633/7634/21-43 за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи у цивільній справі № 761/869/20.
13.07.2021 року на адресу суду від представника позивача надійшла заява про забезпечення доказів шляхом їх витребування.
14.07.2021 року ухвалою судді Шевченківського районного суду м.Києва Макаренко І.О. заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Короті Романа Олександровича про забезпечення доказів у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, задоволено.
17.09.2021 року на виконання вимог ухвали суду від 14.07.2021 року надійшла відповідь від Акціонерного товариства «Банк Інвестицій та Заощаджень».
22.09.2021 на виконання вимог ухвали суду від 14.07.2021 року надійшла відповідь від Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний Банк».
27.09.2021 року на виконання вимог ухвали суду від 14.07.2021 року надійшла відповідь від Акціонерного товариства «А-Банк».
27.09.2021 року на виконання вимог ухвали суду від 14.07.2021 року надійшла відповідь від Акціонерного товариства «Банк КредитДніпро».
30.09.2021 року на виконання вимог ухвали суду від 14.07.2021 року надійшла відповідь від Акціонерного товариства «Ідея Банк».
30.09.2021 року на виконання вимог ухвали суду від 14.07.2021 року надійшла відповідь від АТ КБ «ПриватБанк».
30.09.2021 року на виконання вимог ухвали суду від 14.07.2021 року надійшла відповідь від Акціонерного товариства «Таскомбанк».
04.10.2021 року на виконання вимог ухвали суду від 14.07.2021 року надійшла відповідь від Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України».
04.10.2021 року на виконання вимог ухвали суду від 14.07.2021 року надійшла відповідь від Філії АТ «Укрексімбанк».
05.10.2021 року на виконання вимог ухвали суду від 14.07.2021 року надійшла відповідь від Акціонерного товариства «Альфа-Банк».
05.10.2021 року на виконання вимог ухвали суду від 14.07.2021 року надійшла відповідь від Акціонерного товариства «Кредобанк».
08.10.2021 року на виконання вимог ухвали суду від 14.07.2021 року надійшла відповідь від Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк».
11.10.2021 року на виконання вимог ухвали суду від 14.07.2021 року надійшла відповідь від Акціонерного товариства «ОТП Банк».
12.10.2021 року від представника відповідача на адресу суду надійшло клопотання про витребування доказів у справі №761/869/20.
Протокольною ухвалою суду від 19.10.2021 року було задоволено клопотання про витребування доказів у справі, а саме: інформації яка перебуває у володінні АТ КБ «ПриватБанк».
25.11.2021 Постановою Київського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Ухвалу Шевченківського районного суду м.Києва від 14 липня 2021 року- скасовано та постановлено по справі нове судове рішення, яким у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Короті Романа Олександровича про забезпечення доказів- відмовити.
29.11.2021 року на виконання вимог судового запиту від 25.10.2021 року надійшла відповідь від АТ КБ «ПриватБанк».
01.12.2021 року на адресу суду від представника позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог.
01.12.2021 року на адресу суду від представника позивача надійшла заява про витребування доказів. 
21.02.2022 року ухвалою судді Шевченківського районного суду м.Києва Макаренко І.О. задоволено клопотання про витребування доказів.
03.08.2022 року на виконання вимог ухвали суду від 21.02.2022 року надійшла відповідь від АТ «Укрексімбанк».
09.08.2022 року на виконання вимог ухвали суду від 21.02.2022 року надійшла відповідь від АБ «Укргазбанк».
09.08.2022 року на виконання вимог ухвали суду від 21.02.2022 року надійшла відповідь від Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України».
10.08.2022 року на виконання вимог ухвали суду від 21.02.2022 року надійшла відповідь від Акціонерного товариства «Таскомбанк».
10.08.2022 року на виконання вимог ухвали суду від 21.02.2022 року надійшла відповідь від АТ КБ «ПриватБанк».
10.08.2022 року на виконання вимог ухвали суду від 21.02.2022 року надійшла відповідь від АТ «Райффайзен Банк».
11.08.2022 року на виконання вимог ухвали суду від 21.02.2022 року надійшла відповідь від Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний Банк».
11.08.2022 року на виконання вимог ухвали суду від 21.02.2022 року надійшла відповідь від Філії АТ «Укрексімбанк».
12.08.2022 року на виконання вимог ухвали суду від 21.02.2022 року надійшла відповідь від Акціонерного товариства «Альфа-Банк».
12.08.2022 року на виконання вимог ухвали суду від 21.02.2022 року надійшла відповідь від Акціонерного товариства «ОТП Банк».
16.08.2022 року на виконання вимог ухвали суду від 21.02.2022 року надійшла відповідь від Акціонерного товариства «Кредобанк».
16.08.2022 року на виконання вимог ухвали суду від 21.02.2022 року надійшла відповідь від Акціонерного товариства «Банк Інвестицій та Заощаджень».
25.04.2023 року ухвалою судді Шевченківського районного суду м.Києва Макаренко І.О. задоволено заяву ОСОБА_2 про виправлення описки в тексті ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 21.02.2022 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та виправлено описку, допущену в тексті ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 21.02.2022 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, виключивши слова про витребування інформації з п`яти додаткових банків: «АТ «Ідея банк», АТ «А-Банк», АТ «Укрсиббанк», АТ «Банк Інвестицій та заощаджень», АТ «ОТП Банк».
25.07.2023 року ухвалою судді Шевченківського районного суду м.Києва Макаренко І.О. зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права на частку у спільному майні, залишено без розгляду. Повернуто ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_7 ) кошти у розмірі 1 916 565, 50 коп., сплачені ним згідно з квитанцією №7686915611 від 13.08.2020 на депозитний рахунок: UA128201720355259002001012089, код отримувача (код ЄДРПОУ): 26268059, отримувач: ТУ ДСА України в м. Києві, банк отримувача: ДКСУ, м. Київ, код банку отримувача (МФО): 820172, призначення платежу: внесення ОСОБА_2 вартості частки у справі №761/869/20.
27.10.2023 року на адресу суду від АТ КБ «ПриватБанк» надійшла запитувана інформація.
03.11.2023 року на адресу суду від Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» на виконання вимог ухвали суду від 21.02.2022 року надійщла витребувана інформація.
На підставі розпорядження №01-08-2185 від 10.07.2025 року щодо повторно автоматизованого розподілу справи №761/869/20 за підписом керівника апарату Шевченківського районного суду м.Києва Зборщік А.О., протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.07.2025 року, матеріали позову передані на розгляд судді Мальцева Д.О. 
14.07.2025 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва по справі відкрито провадження у порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання, встановлено сторонам строки для надання заяв по суті справи.
11.09.2025 року у судовому засіданні представником позивача подана заява про зміну предмета позову, в якій він просить прийняти заяву про зміну предмету позову та прийняти судове рішення на підставі позовних вимог з урахуванням заяви.
11.09.2025 року ухвалою судді Шевченківського районного суду Мальцева Д.О. прийнято до розгляду заяву представника позивача про зміну предмета позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.
11.09.2025 року на адресу суду від представника відповідача надійшло клопотання про залишення без руху заяви позивача про зміну предмета позову у справі №761/869/20.
18.09.2025 року від представника відповідача надійшов відзив на заяву про зміну предмета позову у справі №761/869/20.
28.10.2025 року ухвалою судді Шевченківського районного суду м.Києва Мальцева Д.О. задоволено клопотання представника відповідача про залишення без руху заяви позивача про зміну предмета позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя. Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - залишено без руху.
02.11.2025 року на адресу суду від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків.
Протокольною ухвалою Шевченківського районного суду від 10.11.2025 року закрито підготовче засідання, справу призначено до розгляду по суті. 
В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, викладених у позові, просили суд їх задовольнити.
Відповідач та представник відповідача у судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечували, просили відмовити в їх задоволенні.
Суд, заслухавши пояснення сторони позивача та відповідача, дослідивши письмові пояснення сторони позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, встановив такі обставини справи.
Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Статтею 60 СК України встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
При цьому не має значення за ким зареєстровано таке майно, оскільки спільна сумісна власність поширюється на майно і у тому випадку, коли право власності на нього майно зареєстровано лише за одним з подружжя (презумпція спільності майна подружжя).
Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17, у постановах Верховного Суду від 30 червня 2021 року у справі № 334/4220/18 (провадження № 61-19010св20), від 07 липня 2021 року у справі № 760/18983/16 (провадження № 61-16673св20).
Частиною 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Згідно ч.1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними.
Відповідно до ч.1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір між ними може бути вирішений судом. При цьому, суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно ч. 4 ст. 71 СК України, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.
За змістом ч.2 ст.372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 р. «Про судову практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї, (ч. 4 ст. 65 Сімейного кодексу України).
Відповідно до п. п. 23, 30 Постанови, вирішуючи спори між подружжям про майно, суду необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст. 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. У випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.
Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).
Як встановлено судом, 09.06.2006 року між позивачем та відповідачем був зареєстрований шлюб про що був внесений відповідний запис Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції м. Києва. 
Вказаний шлюб було розірвано рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 27.11.2019 року.
Як зазначає позивач, після реєстрації шлюбу, за час спільного життя внаслідок здійснення взаємних дій, було набуто майно, а саме: гараж (машиномісце) № НОМЕР_4 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 (вартість 475 527, 00 грн.), 1/3 частки в квартирі АДРЕСА_3 (загальна вартість квартири 3324156,00 грн., з яких вартість частки становить 1 108052,00 грн.), група приміщень №256,260 (літ А), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 (вартість 2 346 329,00 грн.), квартира АДРЕСА_1 (вартість 4078315,00 грн.), квартира АДРЕСА_2 (вартість 2402618,00 грн.), транспортний засіб Mitsubishi Outlander, 2006 року, випуску, державний номерний знак НОМЕР_5 , VIN номер: НОМЕР_6 (вартість 163030,00 грн.), Дорогоцінні метали (золото та срібло), що використовується в підприємницькій діяльності на загальну вартість 10964837, 00 грн. та грошові кошти, що знаходились чи знаходяться на банківських та депозитних рахунках.
При цьому як вбачається з матеріалі справи, 26.02.2015 року між відповідачем та ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_2 було укладено Договір купівлі - продажу, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Панченко Олександром Володимировичем відповідно до якого продавці зобов`язуються передати у власність покупця 1/3 частину квартири під АДРЕСА_3 , а покупець зобов`язується прийняти цю 1/3 частину квартири та сплатити за неї ціну відповідно до умов, що визначені в цьому Договорі.
Відповідно до п. 3 вказаного Договору за погодженням сторін продаж 1/3 частини квартири вчинено 785 400 (сімсот вісімдесят п`ять тисяч чотириста гривень), які повністю сплачені Покупцем Продавцям до підписання цього договору.
Згідно п. 18 вказаного договору, 1/3 частки квартири набувається ОСОБА_2 в особисту приватну власність згідно з поданою його дружиною ОСОБА_1 заявою про те, що частка квартири набувається чоловіком за його особисті кошти в особисту приватну власність, справжність підпису на якій засвідчено 26 лютого 2015 року Калашовою Л.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим №223.
Цей Договір, складено, підписано та посвідчено в двох примірниках, один з яких зберігається у справах приватного нотаріуса, а інший видається покупцю.
З огляду на викладене та беручи до уваги зміст вказаного Договору купівлі-продажу, суд дійшов висновку, що подружжя дійшло згоди щодо визначення правового режиму цієї квартири як такої, що є особистою приватною власністю відповідача, що і було відображено у пункті 18 договору купівлі-продажу спірної квартири від 26.02.2015 року. Цей договір не містить посилання на те, що вказане нерухоме майно купується за спільні сумісні кошти подружжя.
Що також підтверджується заявою позивачки про надання згоди, в які зазначено, що грошові кошти, за які купується вищезазначена частина квартири є особистою приватною власністю відповідача і ця частина квартири набувається ним в особисту приватну власність (додаток №1 до відзиву від 14.08.2025 року. 
Згідно з п. 3 ч.1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.
Відповідно до правової позиції зазначеної у постанові Верховного Суду від 18 червня 2024 року у справі №369/8926/21, де зазначено, що:
«Особа _1 згідно із частиною третьою статті 57 СК України, відповідно до якої майно набувається за час шлюбу, але за кошти які належали особисто чоловіку, повністю розуміючи значення свої дій та без будь-якого тиску з боку інших осіб, відповідно до власного волевиявлення, володіючи повним обсягом цивільної дієздатності, маючи на меті реальне настання правових наслідків, цією заявою стверджувала, що квартира АДРЕСА_1 набувається її чоловіком ОСОБА_3 за кошти, що є його особистою приватною власністю.
Таким чином, презумпція права спільної сумісної власності спростована наданими суду достатніми доказами про те, що майно придбано за особисті кошти одного з подружжя, і вказану обставину особисто підтвердила позивачка в наданій нею заяві, отже спірна квартира не є спільною сумісною власністю подружжя».
Отже, 1/3 частина квартири АДРЕСА_3 , є особистою приватною власністю відповідача.
Щодо визнання спільною сумісною власністю подружжя та поділу квартири АДРЕСА_1 , суд зазначає наступне.
12 травня 2010 року між ПАТ АКБ «Аркада» та ОСОБА_2 укладено Договір №61345 про уступку майнових прав, відповідно до умов якого останній набув майнові права на об`єкт інвестування - квартиру АДРЕСА_6 . Також сторонами уклдаено Додаткову угоду до Договору №61345 про участь у Фонді фінансування будівництва від 12 травня 2010 року.
Відповідно до прибуткового касового ордеру №13 від 12 травня 2010 року зазначено, що «Внесення кошті за Договором 61345 від 12 травня 20110 року про участь у ФФБ на ім`я ОСОБА_2 за рахунок особистих коштів ОСОБА_2 . Без ПДВ. Загальна сума, яка внесена ОСОБА_2 - 1685474 грн. 62. коп.»
В подальшому, відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 20 серпня 2013 року та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №8189873 від 20 серпня 2013 року, ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 .
Як вбачається з матеріалів справи, вищезазначені кошти були отримані відповідачем від продажу свого особистого нерухомого майна, яке було набуте ним на підставі договору дарування та у порядку спадкування, крім того відповідач мав особисті грошові кошти до укладення шлюбу, що також підтверджується листом відповіддю від АКБ «ІНДУСТРІАЛБАНК».
Разом з тим, позивачкою не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту внесення нею грошових коштів на придбання спірного нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 .
Таким чином, суд дійшов висновку, що квартира АДРЕСА_1 , є особистою приватною власністю відповідача.
Щодо вимоги про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації вартості майна набутого як фізичною особою-підприємцем і того, яке використовується у ході здійснення підприємницької діяльності у розмірі 1 895 081,2 грн. та грошової компенсації грошових коштів в розмірі 1 516 364,17 грн. та 183 942,99 доларів США, що за курсом НБУ на момент (41,2640 грн. за один долар США) становить 7 590 223,75 грн., що знаходились на депозитних рахунках, суд вважає за необхідне зазначити таке.
Так завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).
Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Згідно вимог ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.
Згідно з ч.1 ст. 76, ч. 1 ст.77 та ст. 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення.
Разом з тим, позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження того, що спірне майно, набуте відповідачем як фізичною особою-підприємцем, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а також доказів вартості такого майна та розміру заявленої до стягнення компенсації.
Крім того, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження наявності на депозитних рахунках грошових коштів у заявленому позивачем розмірі на момент припинення шлюбних відносин чи на інший юридично значимий момент, а також доказів того, що такі кошти є спільним майном подружжя.
Відтак возовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають.
Таким чином, судом встановлено, що до складу спільного сумісного майна сторін входять транспортний засіб Mitsubishi Outlander, 2006 року, випуску, державний номерний знак НОМЕР_5 , VIN номер: НОМЕР_6 , гараж (машиномісце) № НОМЕР_4 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_7 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 та група приміщень №256, 260 (літ.А), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 . 
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 травня 2019 року у справі № 522/19610/15-ц (провадження № 61-35779св18, зазначено, що «статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують».
У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України).
Сторони не посилались на наявність між ними домовленості або шлюбного договору, які б визначали нерівність їх часток у спірному майні, а тому слід виходити з того, що частки подружжя у праві спільної сумісної власності на об`єкти рухомого та нерухомого майна є рівними.
Способи та порядок поділу майна подружжя визначені статтею 71 СК України, згідно з якою майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, а неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.
Принцип поділу речей на подільні та неподільні визначено у статті 183 ЦК України, за положеннями якої подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення, а неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.
Як роз`яснив Верховний Суд у постанові від 16.01.2023 у справі № 754/3132/16-ц та постанові від 08.08.2023 у справі № 727/3945/21 вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділ майна подружжя здійснюється таким чином: по-перше, визначається розмір часток дружини та чоловіка в праві спільної власності на майно (стаття 70 СК України); по-друге, здійснюється поділ майна в натурі відповідно до визначених часток (стаття 71 СК України).
Частинами першою, четвертою статті 71 СК України передбачено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.
Суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання.
Судове рішення не має породжувати стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагати від них подальшого вчинення узгоджених дій для вичерпання конфлікту.
Крім того, спосіб захисту права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду.
Згідно з висновком судової експертизи, загальна вартість майна, що підлягає поділу, становить 6 271 070 грн 40 коп.
Ця сума складається з:
1. транспортний засіб Mitsubishi Outlander, 2006 року, випуску, державний номерний знак НОМЕР_5 , VIN номер: НОМЕР_6 - 182 683 грн. 40 коп.
2. гараж (машиномісце) № НОМЕР_4 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 - 583 701 грн.
3. Однокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_7 - 3 694 670, 00 грн.
4. Група приміщень №№256, 260 (в літ.А) за адресою: АДРЕСА_4 ;
Згідно з частинами першою, другою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.
Інші доводи сторін, які наведені у позові, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини.
Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).
Вирішуючи питання щодо способу поділу спірного майна, суд враховує його призначення, фактичний порядок користування сторонами та необхідність забезпечення рівності часток подружжя.
З матеріалів справи вбачається, що група приміщень №№ 256, 260 використовується відповідачем у підприємницькій діяльності, що свідчить про доцільність передачі зазначеного майна саме відповідачу. Також суд враховує, що позивач не має права керування транспортними засобами, а тому автомобіль Mitsubishi Outlander та гараж (машиномісце) доцільно залишити у власності відповідача, що також не заперечується позивачем.
Водночас передача позивачу квартири за адресою: АДРЕСА_7 відповідає принципу справедливості та забезпечує реальний поділ спільного майна між сторонами.
Відповідно до частини другої статті 364 Цивільного кодексу України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається законом або є неможливим, співвласник має право на одержання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки.
Оскільки вартість квартири, яка підлягає передачі позивачу, перевищує належну їй частку у спільному майні, для забезпечення рівності часток сторін з позивача на користь відповідача підлягає стягненню грошова компенсація у розмірі 559 134 грн. 80 коп.
Таким чином, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, зважаючи на встановлені під час розгляду справи обставини, з урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги частково ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи частково підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити частково.
На підставі викладено, та з урахуванням ст. 60, 61, 69, 70, 71 СК України, керуючись ст. 3, 4, 5, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 17, 43, 49, 55, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 258, 262, 264, 265, 268, 273, 352 ЦПК України, суд,-
ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - задовольнити частково.
Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_8 ) право власності на квартиру АДРЕСА_2 ;
Визнати за ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_7 , адреса: АДРЕСА_9 ) право власності на групу приміщень №256, 260 (літ А), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_4 .
Визнати за ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_7 , адреса: АДРЕСА_9 ) право власності на гараж (машиномісце) № НОМЕР_4 , що знаходяться за адресою: АДРЕСА_4 .
Визнати за ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_7 , адреса: АДРЕСА_9 ) право власності на транспортний засіб Mitsubishi Outlander, 2006 року, випуску, державний номерний знак НОМЕР_5 , VIN номер: НОМЕР_6 .
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_8 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_7 , адреса: АДРЕСА_9 ) грошову компенсацію у розмірі 559 134, 80 грн.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду
Повний текст судового рішення складено 15 червня 2026 року.

Суддя: