ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2026 року 
м. Київ

cправа № 918/626/15 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Студенець В.І. - головуючий, судді: Бакуліна С.В., Кібенко О.Р.

розглянувши у письмовому провадженні касаційну скаргу  ОСОБА_1 

на ухвалу Північного апеляційного господарського суду 
(головуючий суддя - Тимошенко О.М., судді: Коломис В.В., Крейбух О.Г.)
від 11.06.2026

у справі №918/626/15

за позовом ОСОБА_2 
до Українсько-польського підприємства з іноземними інвестиціями у формі Товариства з обмеженою відповідальністю "Бернд Бруггеманн Україна"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельна Корпорація Київгорбуд"
про звернення стягнення на заставлене майно,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. На розгляді Господарського суду Рівненської області перебувала позовна заява Публічного акціонерного товариства "Перший Інвестиційний Банк" до Українсько-польського підприємства з іноземними інвестиціями у формі Товариства з обмеженою відповідальністю "Бернд Бруггеманн Україна" з вимогою про звернення стягнення на заставлене майно.

1.2. Рішенням Господарського суду Рівненської області від 11.08.2015 позовні вимоги задоволено. 

1.3. На виконання вказаного судового рішення видано наказ від 01.09.2015 (з урахуванням ухвали від 28.12.2015 про виправлення помилки) про його примусове виконання.

1.4. Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 09.08.2016 у справі №918/626/15 заяву ОСОБА_3 про заміну сторони у справі задоволено, замінено сторону (стягувача) при примусовому виконанні наказу Господарського суду Рівненської області по справі №918/626/15 від 01.09.2015 - Публічне акціонерне товариство "Перший Інвестиційний Банк" правонаступником - ОСОБА_3 .

1.5. Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 15.09.2016 задоволено заяву ОСОБА_3 про зміну способу виконання судового рішення від 11.08.2015 по справі № 918/626/15. Змінено спосіб виконання рішення Господарського суду Рівненської області від 11.08.2015 по справі № 918/626/15, в рахунок погашення наявної заборгованості в сумі 4 460 763,70 грн визнати за ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 виданий Галицьким РВ ЛМУ УМВС України в Львівській області 27.08.1996, ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) право власності на наступне майно:

- земельну ділянку площею 1,2254 га, яка розташована по АДРЕСА_2 , та належить Українсько-Польському підприємству з іноземними інвестиціями у формі Товариства з обмеженою відповідальністю "Бернд Бруггеманн Україна" згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 255648 від 27.03.2008, виданого на підставі рішення Сарненської міської ради № 808 від 26.02.2008, кадастровий номер - 56 254 101 00:01:030:0035, цільове призначення - для будівництва, обслуговування та реконструкції цеху мінеральної води під цех по виготовленню виробів із дерева;

- деревообробний цех загальною площею 3269,7 кв.м, який знаходиться по АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 853958056254 та належить Українсько-Польському підприємству з іноземними інвестиціями у формі Товариства з обмеженою відповідальністю "Бернд Бруггеманн Україна" на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_3 від 25.10.2007, виданого на підставі рішення Сарненської міської ради № 736 від 17.10.2007, технічного паспорта на виробничий будинок: АДРЕСА_2 від 18.03.2016 та декларації про готовність об`єкта до експлуатації, який належить до І-ІІІ категорії складності від 30.06.2016.

1.6. Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 (особа, яка не брала участі у справі) звернулася до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить ухвалу Господарського суду Рівненської області від 15.09.2016 у справі № 918/626/15 скасувати повністю та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_3 від 02.09.2016 про зміну способу виконання судового рішення Господарського суду Рівненської області від 11.08.2015 у справі. Одночасно скаржник просить суд поновити строк на апеляційне оскарження ухвали місцевого господарського суду.

1.7. Апеляційна скарга мотивована порушенням права власності скаржника, гарантованого статтею 41 Конституції України та статтею 321 Цивільного кодексу України, шляхом безпідставного включення судом до складу іпотечного майна об`єкту, який перебуває у приватній власності скаржника, чим фактично обмежено право володіння, користування і розпорядження майном.

2. Зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

2.1. Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 05.02.2026 апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 (особа, яка не брала участі у справі) на ухвалу Господарського суду Рівненської області від 15.09.2016 у справі № 918/626/15 закрито.

2.2. Суд апеляційної інстанції мотивував свої висновки тим, що зміст оскаржуваної ухвали (його мотивувальна частина) не містить будь яких висновків, суджень або посилань суду на права, інтереси та обов`язки ОСОБА_1 , а в резолютивній частині рішення суду не йдеться про порушення безпосередньо прав, інтересів та обов`язків такої особи.

Судом відзначено, що об`єкт нерухомого майна, а саме реєстр. номер 48950156254, опис об`єкта: "Г2-адмінбудівля цеху мінеральної води, 2-4 вхідні сходи, 2-5 вхідні сходи", адреса: АДРЕСА_3 , не був обтяжений іпотекою та не міг входити до складу предметів забезпечувального обтяження у справі № 918/626/15.

При цьому також зазначив, що належним способом захисту прав скаржника в цій ситуації буде звернення до суду з віндикаційним (стаття 387 Цивільного кодексу України) або негаторним (стаття 391 Цивільного кодексу України) позовом до особи, яка є останнім (діючим) власником майна.

2.3. Верховний Суд постановою від 30.04.2026 у справі №918/626/15 ухвалу Північно-західного апеляційного господарського суду від 05.02.2026 скасував, а справу направив до Північно-західного апеляційного господарського суду для продовження розгляду.

2.4. Постанова мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не в повній мірі, з огляду на приписи статей 2, 4, 42, 264, 282 Господарського процесуального кодексу України, з`ясував вагомі й ключові обставини, а саме щодо наявності у ОСОБА_1 прав, інтересів та (або) обов`язків, питання стосовно яких вирішив суд першої інстанції, змінивши спосіб та порядок виконання рішення.

При цьому суд касаційної інстанції звернув увагу, що змінюючи спосіб і порядок виконання судового рішення, суд не може змінювати останнє по суті, тоді як у справі суд по суті визнав право власності на майно, що не відповідає визначеному майну в іпотечному договорі та суті спеціального значення поняття "способу і порядку". 

2.5. За результатами нового розгляду Північно-західний апеляційний господарський суд ухвалою від 11.06.2026 апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 (особа, яка не брала участі у справі) на ухвалу Господарського суду Рівненської області від 15.09.2016 у справі № 918/626/15 закрив на підставі пункту 6 частини першої статті 231 та пункту 3 частини першої статті 264 Господарського процесуального кодексу України.

2.6. Суд апеляційної інстанції, закриваючи апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 (особа, яка не брала участі у справі) на підставі пункту 6 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України, виходив з того, що відповідач у цій справі - Українсько-польське підприємство з іноземними інвестиціями у формі Товариства з обмеженою відповідальністю "Бернд Бруггеманн Україна", ліквідований без правонаступництва, шляхом внесення запису від 20.11.2017 № 16081110020000710 про припинення державної реєстрації юридичної особи на підставі рішення щодо припинення, а тому припинення юридичної особи відповідача у цій справі перешкоджає з`ясуванню всіх обставин справи. 

Одночасно суд апеляційної інстанції застосував положення пункту 3 частини першої статті 264 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнений виклад позиції інших учасників справи

3.1. Не погоджуючись з ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 11.06.2026 у справі №918/626/15, ОСОБА_1 подала касаційну скаргу, якою просить оскаржувану ухвалу суду апеляційної інстанції скасувати, а справу направити до суду апеляційної інстанції для подальшого розгляду.

3.2. ОСОБА_1 зазначає, що судом апеляційної інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення порушено норми матеріального та процесуального права, а саме положення: статті 17, пункту 6 частини першої статті 231, статей 236, 254, 269 Господарського процесуального кодексу України, пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Не враховано висновки Верховного Суду, які викладено у постановах від 22.07.2024 у справі №916/2951/23, від 20.09.2024 у справі №922/4091/20; від 07.04.2022 у справі № 910/8252/21, від 14.05.2025 у справі №914/2813/21, від 30.06.2020 у справі №264/5957/17 (щодо застосування частини першої статті 52 Господарського процесуального кодексу України), від 04.03.2026 у справі №922/5241/21 (щодо застосування пункту 8 частини першої статті 310 Господарського процесуального кодексу України). 

Також вважає, що не враховано висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 30.04.2026 у цій справі. 

Зазначає, що судове рішення підлягає скасуванню на підставі пункту 8 частини першої статті 310 Господарського процесуального кодексу України.

3.3. У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_4 проти вимог та доводів касаційної скарги заперечує, просить останню залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду апеляційної інстанції - без змін. Відзив мотивовано тим, що подальший розгляд справи є неможливим в силу приписів пункту 6 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України, оскільки його проведення за відсутності сторони відповідача та вчинення процесуально-значимих дій судом (скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового) суперечитиме положенням статей 7, 13, 41, 42, 45, 46 Господарського процесуального кодексу України. Також зазначає, що судом апеляційної інстанції не було обмежено скаржника у доступі до правосуддя, адже чинне законодавство надає скаржнику право звернутися із відповідним віндикаційним або негаторним позовом до особи, яка є діючим власником майна. Вважає, що при прийнятті ухвали про зміну способу та порядку виконання рішення не було допущено стверджуваних порушень щодо скаржниці.

4. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій з посиланням на норми права, яким керувався суд

4.1. Відповідно до положень статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. 

4.2. Предметом касаційного оскарження є ухвала суду апеляційної інстанції, якою закрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу місцевого господарського суду, якою змінено порядок та спосіб виконання рішення на підставі пункту 6 частини першої статті 231 та пункту 3 частини першої статті 264 Господарського процесуального кодексу України. 

4.3. Щодо закриття апеляційного провадження відповідно до пункту 6 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України 

Згідно з частиною другою статті 281 Господарського процесуального кодексу України процедурні питання, пов`язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом апеляційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.

Зокрема, відповідно до статті 264 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо:

1) після відкриття апеляційного провадження особа, яка подала апеляційну скаргу, заявила клопотання про відмову від скарги, за винятком випадків, коли є заперечення інших осіб, які приєдналися до апеляційної скарги;

2) після відкриття апеляційного провадження виявилося, що апеляційну скаргу не підписано, подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, або підписано особою, яка не має права її підписувати;

3) після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Про закриття апеляційного провадження суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в касаційному порядку.

Натомість відповідно до статті 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо:

1) спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства;

2) відсутній предмет спору;

3) суд встановить обставини, які є підставою для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до пунктів 2, 4, 5 частини першої статті 175 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною другою статті 175 цього Кодексу;

4) позивач відмовився від позову і відмову прийнято судом;

5) після відкриття провадження у справі між сторонами укладено угоду про передачу спору на вирішення до міжнародного комерційного арбітражу або третейського суду, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана;

6) настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва;

7) сторони уклали мирову угоду і вона затверджена судом.

Отже, закриття апеляційного провадження, підстави та порядок якого регламентовано статтею 264 Господарського процесуального кодексу України, не є тотожним із закриттям провадження у справі, яке визначено статтею 231 названого Кодексу (пункт 35 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.01.2019 у справі № 911/4007/16, пункт 39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 10.09.2019 у справі № 910/4896/18). 

Підсумовуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що у разі припинення юридичної особи - сторони у спорі, що не допускає правонаступництва, після ухвалення судового рішення суд апеляційної інстанції не має права постановляти ухвалу про закриття апеляційного провадження, оскільки така підстава відсутня у переліку, що закріплений у частині першій статті 264 Господарського процесуального кодексу України.

Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 13.05.2024 у справі №910/3627/16, від 01.07.2020 у справі №910/15925/18.

У такому разі, відповідно до частини першої статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, та за наслідками розгляду апеляційної скарги ухвалює судове рішення у формі постанови, якою має право:

1) залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо судом першої інстанції ухвалено законне і обґрунтоване рішення, що передбачено у пункті 1 частини першої статті 275, частині третій статті 278, частині першій статті 281 Господарського процесуального кодексу України; або 

2) скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково, якщо судом першої інстанції ухвалено рішення, яке не є законним і обґрунтованим, та після ухвалення судового рішення припинено юридичну особу, яка були однією із сторін у справі, і спірні правовідносини не допускають правонаступництва (пункт 6 частини першої статті 231, пункт 4 частини першої статті 275, частини перша та третя статті 278, частина перша статті 281 Господарського процесуального кодексу України).

Суд апеляційної інстанції, постановивши згідно з пунктом 6 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України ухвалу про закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 з підстави припинення юридичної особи, допустив порушення наведених норм процесуального права.

4.4. Також колегія суддів звертає увагу на наступне.

Предметом апеляційного оскарження ОСОБА_1 як особою, яка не брала участі у справі, але за її переконанням суд вирішив питання про її права та інтереси, є ухвала місцевого господарського суду, якою змінено спосіб виконання рішення Господарського суду Рівненської області від 11.08.2015 у справі №918/626/15 шляхом визнання права власності за ОСОБА_3 (процесуальний правонаступник) на земельну ділянку площею 1,2254 га та деревообробний цех загальною площею 3269,7 кв.м.

Мотивуючи апеляційну скаргу, ОСОБА_1 (особа, яка не брала участі у справі) стверджує, що саме вона є власником адмінбудівлі цеху мінеральної води "Г-2", яка знаходиться на земельній ділянці загальною площею 1,2254 га з кадастровим номером 5625410100:01:030:0035, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 . Скаржниця зазначила, що проводячи реєстраційну дію по реєстрації права власності на реконструйований деревообробний цех загальною площею 3269,7 кв.м, підставою для реєстрації права власності на який була ухвала Господарського суду Рівненської області від 15.09.2016 про зміну способу виконання судового рішення від 11.08.2015 у справі № 918/626/15, фактично на незаконних підставах приєднали адмінбудівлю цеху мінеральної води "Г-2", що належить скаржниці на підставі витягу про реєстрацію права власності від 19.03.2008, що за переконанням останньої підтверджується реєстрацією змін до права власності на підставі технічного паспорта, виданого 18.03.2016, площа якого складається в тому числі із площі адмінбудівлі.

Тобто за переконанням скаржника, ухвалою, якою змінено спосіб виконання рішення, визнано право власності на майно, а саме будівлю, площа якої була збільшена за рахунок включення до її складу сусідньої будівлі, що належить скаржнику - ОСОБА_1 .

Отже, процесуальним опонентом за апеляційною скаргою ОСОБА_1 є саме новий кредитор ОСОБА_3, на користь якої суд визнав право власності на деревообробний цех площею 3269,7 кв.м.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції, дійшовши висновку, що припинення юридичної особи відповідача перешкоджає з`ясуванню всіх обставин справи, жодним чином не мотивує свій висновок як перегляд ухвали, якою змінено спосіб виконання рішення шляхом визнання права власності на майно за позивачем (процесуальним правонаступником) вплине на права та обов`язки припиненого відповідача. 

4.5. Щодо закриття апеляційного провадження відповідно до пункту 3 частини першої статті 264 Господарського процесуального кодексу України

Основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини першої статті 129 Конституції України). 

Частиною першою статті 17 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 254 Господарського процесуального кодексу України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

4.6. Отже, вказана стаття визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків.

При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності таких критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок, причому такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Судове рішення, оскаржуване незалученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто, судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення господарським судом першої інстанції є скаржник, або якщо суд вирішив питання про обов`язки цієї особи чи про її інтереси у відповідних правовідносинах.

Так, при розгляді апеляційної скарги, поданої особою, яка не брала участі в розгляді справи судом першої інстанції і яка вважає, що місцевим господарським судом вирішено питання про її права та обов`язки, суд апеляційної інстанції, перевіривши матеріали апеляційної скарги на предмет їх відповідності статтям 258, 259 Господарського процесуального кодексу України, та за відсутності підстав для залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги чи для відмови у відкритті апеляційного провадження з інших підстав, відкриває апеляційне провадження за апеляційною скаргою такої особи та має належним чином дослідити і встановити, чи вирішив суд в оскаржуваному рішенні питання про права, інтереси та (або) обов`язки заявника апеляційної скарги.

4.7. Отже, після прийняття апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі, суд апеляційної інстанції з`ясовує, чи прийнято оскаржуване судове рішення безпосередньо про права, інтереси та (або) обов`язки скаржника і які конкретно.

Встановивши такі обставини, суд вирішує питання про залучення скаржника до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору та, як наслідок, скасовує судове рішення на підставі пункту 4 частини третьої статті 277 Господарського процесуального кодексу України, оскільки таке порушення норм процесуального права є в будь-якому випадку підставою для скасування рішення місцевого господарського суду, якщо господарський суд прийняв судове рішення про права, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Якщо ж судом апеляційної інстанції буде встановлено, що права, інтереси та (або) обов`язки такої особи оскаржуваним судовим рішенням не порушені та що питання про її права, інтереси та (або) обов`язки у справі судом першої інстанції не вирішувалися, то апеляційний господарський суд вправі закрити апеляційне провадження на підставі пункту 3 частини першої статті 264 Господарського процесуального кодексу України, оскільки у такому випадку не існує правового зв`язку між скаржником і сторонами у справі, у зв`язку з чим відсутній суб`єкт апеляційного оскарження.

Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.08.2019 у справі № 62/112, від 16.01.2020 у справі № 925/1600/16, а також у постановах Верховного Суду від 06.10.2020 у справі № 910/21451/16, від 23.11.2020 у справі № 914/1643/19 та від 11.01.2021 у справі № 925/1600/16.

Отже, суд апеляційної інстанції має першочергово з`ясувати, чи зачіпає оскаржуване судове рішення безпосередньо права, інтереси та (або) обов`язки скаржника, та лише після встановлення таких обставин, вирішити питання про залучення такої особи як третю особу та про скасування судового рішення, а у випадку встановлення, що права заявника оскаржуваним судовим рішенням не порушені та питання про її права і обов`язки стосовно сторін у справі судом першої інстанції не вирішувалися - закрити апеляційне провадження, оскільки в останньому випадку така особа не має права на апеляційне оскарження рішення суду.

4.8. Як зазначалося вище, направляючи справу №918/626/15 для подальшого розгляду, Верховний Суд у постанові від 30.04.2026 звертав увагу, що відповідно до Іпотечного договору від 12.12.2008 предметом іпотеки була саме будівля цеху мінеральної води загальною площею 2 657,6 кв.м, яка розташована по вул. Белгородській, 31 в м. Сарни, Рівненської області.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 15.09.2016 задоволено заяву ОСОБА_3 про заміну способу виконання судового рішення від 11.08.2015 по справі № 918/626/15. Змінено спосіб виконання рішення Господарського суду Рівненської області від 11.08.2015 по справі № 918/626/15, а саме - в рахунок погашення наявної заборгованості в сумі 4 460 763,70 грн визнати за ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 виданий Галицьким РВ ЛМУ УМВС України в Львівській області 27.08.1996, ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) право власності, зокрема, на деревообробний цех загальною площею 3269,7 кв.м, який знаходиться по АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 853958056254.

4.9. За приписами частини другої статті 121 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній до 15.12.2017) за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, господарський суд за власною ініціативою, за заявою сторони виконавчого провадження, за заявою виконавця, поданою на підставі заяви сторони виконавчого провадження, або за заявою державного виконавця, поданою з власної ініціативи, у випадку, передбаченому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", суд, який видав виконавчий документ, може змінити спосіб та порядок виконання рішення, ухвали, постанови у порядку, передбаченому частиною першою цієї статті.

4.10. Зміна способу та порядку виконання рішення є однією з процесуальних гарантій захисту та відновлення захищених судом прав та інтересів фізичних і юридичних осіб. Зі змісту та призначення інституту зміни способу виконання рішення, ухвали, постанови вбачається, що він є ефективним процесуальним засобом на гарантування виконання рішення (пункт 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2015 № 11-рп/2012). 

Поняття "спосіб і порядок" виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке розраховане на виконавче провадження. Вони означають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем. Спосіб виконання судового рішення - це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, що встановленого статтею 16 Цивільного кодексу України. Під зміною способу виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у спосіб, раніше встановлений.

Змінюючи спосіб і порядок виконання судового рішення, суд не може змінювати останнє по суті (постанова Верховного Суду України від 24.03.2015 у справі №21-85а15).

4.11. Натомість у справі, що переглядається, суд по суті визнав право власності на майно, що не відповідає визначеному майну в іпотечному договорі та суті спеціального значення поняття "способу і порядку". Ухвала про зміну способу і порядку виконання рішення не є прийняттям нового рішення, яке підлягає окремому виконанню, але означає прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у спосіб встановлений у рішенні та припинення здійснення тих заходів, які були визначені рішенням та здійснення їх у спосіб, встановлений ухвалою, винесеною відповідно до норм процесуального права. Отже, така ухвала є допоміжним процесуальним актом реагування суду на перешкоди, які унеможливлюють або ускладнюють виконання судового рішення та спрямована на забезпечення повного виконання рішення суду і відповідного судового наказу.

4.12. ОСОБА_1 (особа, яка не брала участі у справі), обґрунтовуючи апеляційну скаргу, зазначала, що проводячи реєстраційну дію по реєстрації права власності на реконструйований деревообробний цех загальною площею 3269,7 кв.м, підставою для реєстрації права власності на який була ухвала Господарського суду Рівненської області від 15.09.2016 про зміну способу виконання судового рішення від 11.08.2015 у справі № 918/626/15, фактично на незаконних підставах приєднали адмінбудівлю цеху мінеральної води "Г-2", що належить скаржниці на підставі витягу про реєстрацію права власності від 19.03.2008, що за переконанням останньої підтверджується реєстрацією змін до права власності на підставі технічного паспорта, виданого 18.03.2016, площа якого складається в тому числі із площі адмінбудівлі.

Вказувала, що судом першої інстанції, при винесенні оскаржуваної ухвали, якою змінено спосіб та порядок виконання рішення, визнано право власності на майно, а саме будівлю, площа якої була збільшена за рахунок включення до її складу сусідньої будівлі, що належить скаржнику - ОСОБА_1 .

4.13. З огляду на викладене, суд касаційної інстанції у постанові від 30.04.2026 у цій справі вказував, що суд апеляційної інстанції, не в повній мірі, з огляду на приписи статей 2, 4, 42, 264, 282 Господарського процесуального кодексу України, з`ясував вагомі й ключові обставини, а саме щодо наявності/відсутності у ОСОБА_1 прав, інтересів та (або) обов`язків питання стосовно яких вирішив суд першої інстанції, змінивши спосіб та порядок виконання рішення та залишив поза увагою доводи скаржниці щодо порушення її прав, інтересів та (або) обов`язків, прийнятою судом першої інстанції ухвалою про зміну способу і порядку виконання рішення.

4.14. Відповідно до частини п`ятої статті 310 господарського процесуального кодексу України висновки суду касаційної інстанції, у зв`язку з якими скасовано судові рішення, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

Згідно з частиною першою статті 316 Господарського процесуального кодексу України вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Проте, всупереч положенням статей 310 та 316 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції не врахував вказівок Верховного Суду, викладених у постанові від 30.04.2026 у цій справі щодо дослідження та надання оцінки аргументам, викладених ОСОБА_1 стосовно порушення її прав при винесенні ухвали, якою змінено спосіб виконання рішення. До того ж оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції взагалі не містить обґрунтування застосування судом положень пункту 3 частини першої статті 264 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції, дійшовши передчасних висновків, які стали підставою для закриття апеляційного провадження, допустив порушення норм процесуального права та ухвалення судового рішення, яке може перешкоджати подальшому провадженню у справі.

5. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

5.1. Відповідно до положень частин першої та третьої статті 304 Господарського процесуального кодексу України ухвали судів першої та апеляційної інстанцій можуть бути оскаржені в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктами 2, 3 частини першої статті 287 цього Кодексу. Касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанції розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

5.2. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

5.3. Відповідно до частини шостої статті 310 Господарського процесуального кодексу України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

5.4. Ураховуючи, що суд апеляційної інстанції порушив норми процесуального права, то за таких обставин касаційна інстанція вважає за необхідне касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, оскаржувану ухвалу суду апеляційної інстанції у справі скасувати, а справу передати для подальшого продовження до суду апеляційної інстанції.

6. Судові витрати

6.1. Оскільки у цьому випадку суд касаційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом касаційної інстанції не здійснюється (частина чотирнадцята статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись статтями 236, 238, 300, 301, 302, 304, 308, 310, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, ухвалу Північно-західного апеляційного господарського суду від 11.06.2026 у справі №918/626/15 скасувати, а справу направити до Північно-західного апеляційного господарського суду для продовження розгляду.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та не підлягає оскарженню.

Головуючий В. Студенець

Судді С. Бакуліна

О. Кібенко