П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/5229/25	

Головуючий І інстанції: Хлімоненкова М.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді - Осіпова Ю.В.,
суддів - Коваля М.П., Скрипченка В.О., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2025 року (м.Одеса, дата складання повного тексту рішення суду - 19.08.2025р.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И В:
19.02.2025р. ОСОБА_1 звернулася до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області та ГУ ПФУ в Одеській області, в якому просила суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 22.01.2025р. №154750000984 про відмову їй в призначенні «пенсії за віком»;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Івано-Франківській області перевести на пенсію за віком та виплатити пенсію за віком з врахуванням до страхового стажу періодів роботи згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_1 від 27.08.1982р., а саме: період з 23.08.1982р. по 23.07.1984р., з 01.08.1990р. по 31.12.1997р. та «період навчання» згідно з дипломом серії НОМЕР_2 від 22.06.1990р., a саме: з 01.09.1984р. по 22.06.1990р., починаючи з 15.01.2025р.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що вона звернулася до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком. Втім, 22.01.2025р. відповідачем було прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії №154750000984, у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу. Позивач наголошує, що недоліки в оформленні трудової книжки не є підставою для відмови у призначенні пенсії за віком, а відмова пенсійного органу, на її думку, є протиправною та порушує її право на гідне пенсійне забезпечення, передбачене чинним законодавством.
Відповідач, у свою чергу, надав до суду першої інстанції письмовий відзив, в якому позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2025 року (ухваленим в порядку спрощеного (письмового) провадження) позов ОСОБА_1 - задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення про відмову у перерахунку пенсії ОСОБА_1 , прийняте 22.01.2025р. ГУ ПФУ в Івано-Франківській області за номером О/Р 154750000984. Зобов`язано ГУ ПФУ в Івано-Франківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 23.08.1982р. по 23.07.1984р., з 01.08.1990р. по 31.12.1997р. згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_1 від 27.08.1982р., період навчання з 01.09.1984р. по 22.06.1990р. згідно з дипломом серії НОМЕР_2 від 22.06.1990р. та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 15.01.2025р. про переведення на пенсію за віком, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено. Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Івано-Франківській області 1211,20 грн. сплаченого судового збору.
Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду першої інстанції, ГУ ПФУ в Івано-Франківській області 25.12.2025р. подало апеляційну скаргу, в якій зазначило про те, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення, порушено норми матеріального та процесуального права, у зв`язку із чим просило скасувати судового рішення від 19.08.2025р. та прийняти нове - про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Ухвалою судді П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16.09.2025р. дану апеляційну скаргу - залишено без руху.
Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26.09.2025р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ГУ ПФУ в Івано-Франківській області та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження.
03.10.2025р. до суду апеляційної інстанції надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, у якому позивач заперечувала щодо її задоволення, посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів та просила оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.
07.10.2025р. матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційні скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, судом 2-ї інстанції можуть бути розглянуті в порядку письмового провадження.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.308 КАС України).
Розглянувши матеріали даної справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність належних підстав для її задоволення.
Судом першої інстанції встановлені наступні обставини.
Позивач - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Одеській області та з 01.04.2019р. отримує «пенсію по-інвалідності» згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
15.01.2025р. позивач звернулась до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою про переведення на «пенсію за віком».
За принципом «екстериторіальності» зазначену заяву ОСОБА_1 передано на розгляд ГУ ПФУ в Івано-Франківській області.
Однак, 15.05.2025р. рішенням ГУ ПФУ в Івано-Франківській області №155250017075 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. 
Зі змісту вказаного рішення слідує, що в ході розгляду заяви пенсійним органом встановлено, що на першій сторінці трудової книжки серії НОМЕР_3 зазначене ім`я « ОСОБА_2 » (російською мовою), а в дипломі серії НОМЕР_4 - « ОСОБА_2 ия» (російською мовою), що не відповідає паспортним даним заявниці (« ОСОБА_2 ья» - російською мовою). Отже, зарахувати стаж згідно з трудовою книжкою за період з 23.08.1982р. по 23.07.1984р., з 01.08.1990р. по 31.12.1997р. та період навчання згідно з дипломом з 01.09.1984р. по 22.06.1990р. немає підстав. У зв`язку із вказаним вище, відповідачем вирішено відмовити ОСОБА_1 у переведенні на пенсію за віком у відповідності до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Не погоджуючись із наведеними діями та рішенням відповідача, позивач звернулася до суду із даним позовом.
Вирішуючи справу по суті та частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із часткової обґрунтованості і доведеності позовних вимог та, відповідно, з неправомірності спірного рішення ГУ ПФУ в Івано-Франківській області.
Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали даної справи та наявні в них докази, погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає їх обґрунтованими, з огляду на наступне.
Частиною 2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Таким чином, право особи на отримання пенсії, як складової права на соціальний захист, є її конституційним правом.
За змістом ч.1 ст.92 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми та види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Так, принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел врегульовуються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. №1058-IV.
Частиною 1 ст.9 Закону №1058-ІV визначено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
За визначенням, наведеним у ч.1 ст.24 Закону №1058-IV, страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Як передбачено ч.4 цієї статті, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим же Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку та на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Як вбачається із матеріалів цієї справи, ГУ ПФУ в Івано-Франківській області не зараховано ОСОБА_1 її стаж згідно з трудовою книжкою за період з 23.08.1982р. по 23.07.1984р. та з 01.08.1990р. по 31.12.1997р., а також період навчання позивача згідно з дипломом з 01.09.1984р. по 22.06.1990р., адже першій сторінці трудової книжки зазначене ім`я « ОСОБА_2 » (російською мовою), а в дипломі - « ОСОБА_2 » (російською мовою), що не відповідає паспортним даним заявниці (« ОСОБА_2 » - російською мовою).
Надаючи оцінку рішенню суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що відповідно до ст.48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються з ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991р. №1788-XII, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. 
Вказаним нормам відповідає також п.1 «Порядку підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» (затв. постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993р. №637), за приписами якого, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби або навчання, а також архівними установами.
Пунктами 3 та 20 зазначеного Порядку регламентовано, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи чи містяться неправильні або ж неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, що наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (Додаток №5). У довідці повинно бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Тобто, законодавством України встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
У свою чергу, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої, або ж необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 20.02.2018р. у справі №234/13910/17, від 07.03.2018р. у справі №233/2084/17, від 04.03.2020р. у справі №367/945/17, від 27.04.2020р. у справі №367/4230/17 та від 23.09.2021р. у справі №227/4273/16-а.
Так, як підтверджується матеріалами цієї справи, відповідно до паспорта громадянина України серія НОМЕР_5 , виданого 28.12.1998р. Овідіопольським РВ УМВС України в Одеській області, позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , російською мовою « ОСОБА_1 ».
Згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_6 , виданого 04.02.1965р. Тузловською сільською радою Татарбунарського району Одеської області, російською мовою - « ОСОБА_1 » народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Із долученої до матеріалів справи копії трудової книжки серія НОМЕР_1 від 27.08.1982р. вбачається що вона видана на російській мові - « ОСОБА_1 », ІНФОРМАЦІЯ_1 , професія, спеціальність - санітарка.
Також, відповідно до записів трудової книжки, позивач, враховуючи переклад з румунської та російської мов на українську мову, що виконаний дипломованим перекладачем ОСОБА_3 , справжність підпису якої засвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Тополян О.В.19.12.2024р.:
- 23.08.1982р. прийнята на роботу як санітарка Синжерської лікарні.
- 23.07.1984р. звільнена у зв`язку зі вступом у Кишинівський державний медичний інститут.
- 26.07.1984р. зарахована на перший курс Кишинівського державного медичного інституту КДМІ.
- 15.11.1988р. зарахована на посаду медсестри 2-ої полікліники 2-ї міської лікарні як студентка 5 курсу.
- 03.02.1989р. звільнена із займаної посади за ст.36 КЗППМРСР за власним бажанням.
- 01.08.1990р. зарахована на посаду лікаря інтерна терапевтичного відділення 4-ї міської клінічної лікарні.
- 29.07.1991р. відрахована у зв`язку із завершенням інтернатури.
- 05.08.1991р. зарахована на посаду дільничного лікаря терапевта 11 поліклініки (Територіальне медоб`єднання Радянського).
- 02.10.1995 р. звільнена за ст.36 КЗпП МРСР за власним бажанням.
- 02.10.1995р. зарахована на посаду лікаря-терапевта (Медичний центр «Реал»).
- 30.11.1995р. звільнена за ст.36 КЗПП МРСР за власним бажанням.
- 30.11.1995р. ТОВ «Руслан та Людмила». Прийнята на роботу як лікар-терапевт.
- 24.11.1996р. звільнена за власним бажанням.
- 25.12.1996 р. прийнята на посаду лікаря СЦ НА РМ.
- 12.05.1997р. звільнена за власним бажанням за ст.36 КЗППРМ.
- 01.07.1997р. прийнята на посаду лікаря дільничного терапевта територіальної ділянки (Одеська область Овідіопольська районна лікарня.)
- 12.11.2003р. переведена на посаду лікаря терапевта райполіклініки.
- 01.06.2005р. переведена на посаду лікаря терапевта терапевтичного відділу.
При цьому, як встановлено судом апеляційної інстанцій, записи у наданій трудовій книжці про періоди роботи скріплені печатками підприємств, дефектів не мають та з них можливо встановити стаж роботи позивача. Пенсійним органом, у свою чергу, не було надано до суду будь-яких доказів на підтвердження того, що дані трудової книжки (в частині спірного періоду роботи) містять неправдиві або недостовірні відомості чи були предметом судового розгляду.
Окрім того, із копії диплома серії НОМЕР_2 від 22.06.1990р. вбачається, що у 1984р. позивач (на російській мові « ОСОБА_1 ») вступила до Кишинівського державного медичного інституту та в 1990р. закінчила інститут за спеціальністю лікарська справа, та рішенням державної екзаменаційної комісії від 22.06.1990р. їй присвоєно кваліфікацію лікаря. 
Надаючи оцінку дослідженим доказам, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що вони цілком узгоджуються між собою та не містять суперечностей. Прізвище, по батькові, рік народження особи, на ім`я якої було видано трудову книжку серії НОМЕР_1 від 27.08.1982р., відповідає прізвищу, по батькові та роком народження позивача, які зазначені в дипломі, паспорті, свідоцтві про народження позивача.
У світлі доводів учасників справи, колегія суддів звертає увагу на те, що наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 затверджена «Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників».
Згідно з п.1.1 Інструкції №58, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Так, трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.
Відповідно до п.1.2 Інструкції №58, трудові книжки раніше встановленого зразка обміну не підлягають.
Правила заповнення трудової книжки закріплені у п.2 цієї Інструкції, та за правилами її п.2.1, трудові книжки і вкладиші до них заповнюються у відповідних розділах українською і російською мовами.
За п.2.2 Інструкції №58, до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.
А за приписами п.2.4 Інструкції №58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу чи звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
У відповідності до п.2.12 Інструкції №58, після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. 
Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.
До прийняття наведеної вище Інструкції, порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях регламентувався «Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях» (затв. постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974р. №162), правилами якої було також передбачено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу чи звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
У силу вимог постанови Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників» від 27.04.1993р. №301, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання та видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для працівника, а отже, й не може впливати на його особисті права. 
У контексті обставин даної справи системний та цільовий способи тлумачення вказаних норм дають судовій колегії підстави дійти висновку, що законодавцем було покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, а відтак і неналежне ведення (у тому числі відсутність печатки такого підприємства) не може позбавити позивача права на включення його спірного періоду роботи до стажу та отримання пенсії з його врахуванням.
Більше того, самостійне внесення працівником відомостей відносно своєї трудової діяльності, а також внесення виправлень у разі неправильного або неточного запису не передбачено чинним законодавством. 
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 06.02.2018р. у справі №677/277/17.
Отже, відсутність посилання чи неточних записів у трудовій книжці не може бути підставою для виключення спірного періоду роботи із трудового стажу позивача, адже вона, як працівник, не може відповідати за правильність та повноту оформлення будь-яких документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення її конституційного права на соціальний захист.
Жодного спростування вищевказаних висновків відповідачем під час розгляду справи як у суді 1-ї інстанції, так і в суді апеляційної інстанції, не наведено та відповідних доказів не надано.
Колегія суддів також враховує доводи апеляційної скарги стосовно розбіжності у написанні по ім`я позивача як « ОСОБА_2 » та « ОСОБА_2 ». Разом із тим, така розбіжність, з огляду на її фонетичний характер, використання російської мови в документах відповідного періоду, а також відсутність інших істотних невідповідностей у персональних даних, фактично стосується різних варіантів написання одного й того самого імені та сама по собі не свідчить про належність таких документів іншій особі.
Доданими до заяви про перехід на пенсію за віком та до суду документами «поза розумним сумнівом» підтверджується зайнятість позивача у період з 23.08.1982р. по 23.07.1984р. на посаді санітарки, з 01.08.1990р. по 31.12.1997р. на посадах лікаря інтерна, лікаря терапевта, а також період навчання згідно з дипломом з 01.09.1984р. по 22.06.1990р.
За таких обставин, формальна відмінність у написанні імені не є достатньою підставою для неврахування підтвердженого періоду роботи та навчання до страхового стажу позивача.
Враховуючи викладене, колегія суддів не знаходить підстав для скасування судового рішення з мотивів, наведених в апеляційній скарзі пенсійного органу. 
Слід також зазначити про те, що за правилами ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно зі ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно з ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову, що, у свою чергу, не було відповідним чином реалізовано апелянтом при розгляді справи в судах 1-ї та 2-ї інстанцій.
З огляду на викладене, судова колегія доходить висновку, що суд 1-ї інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж в апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права. 
Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів апеляційної скарги, згідно зі ст.316 КАС України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду 1-ї інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст.308,311,315,316,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2025 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено: 10.07.2026р.

Головуючий у справі
суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов 

Судді: М.П. Коваль

В.О. Скрипченко