ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 532/1619/25  Номер провадження 33/814/222/26	Головуючий у 1-й інстанції Мороз Т. М.  Доповідач ап. інст. Корсун О. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2026 року 	м. Полтава	

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду Корсун О.М., за участю: секретаря судового засідання Пархоменко Ю.І., представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Монастиренка С.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Монастиренка С.М., на постанову Кобеляцького районного суду Полтавської області від 08 жовтня 2025 року,
ВСТАНОВИВ: 
Цією постановою
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень, із позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 605 гривень 60 копійок судового збору.
За постановою місцевого суду ОСОБА_1 визнано винуватим у тому, що він 30 травня 2025 року о 16 годині 30 хвилин по вул. Лісовій, 11 у с. Лісне в порушення вимог п.2.9 «а» ПДР України керував транспортним засобом «ВАЗ 2109», н.з. НОМЕР_1 , у стані наркотичного сп`яніння.
В апеляційній скарзі адвокат Монастиренко С.М. просить скасувати постанову Кобеляцького районного суду Полтавської області від 08 жовтня 2025 року та закрити провадженні у справі щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП. Свої вимоги мотивує тим, що суд першої інстанції не врахував те, що: наданий поліцією відеозапис є неповним і небезперервним; відеофайли «WhatsApp Video 2025-06-17 at 11.02.06» та «WhatsApp Video 2025-06-17 at 11.02.15» датовані 17 червня 2025 року об 11:02:06 год та 11:02:15, а саме в день і час, коли викликався ОСОБА_1 до Відділення поліції №2 Полтавського РУП ГУНП у Полтавської області й коли щодо нього було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП; матеріали справи не містять доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом «ВАЗ 2109», н.з. НОМЕР_1 , і його зупинки поліцією 30 травня 2025 року о 16 годині 30 хвилин по вул. Лісовій у с. Лісне, відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом, тимчасового затримання транспортного засобу чи передачі керування іншій уповноваженій особі; в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено про відеофіксацію і технічний засіб, на який її було здійснено; огляд ОСОБА_1 на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі було проведено з порушенням вимог законодавства, акт медичного огляду не складався; тестування проводилось і висновок медичного огляду складено 30 травня 2025 року, а протокол оформлений 17 червня 2025 року, тобто пізніше 24 годин із моменту виявлення в ОСОБА_1 стану наркотичного сп`яніння, а також без участі ОСОБА_1 .
Суд апеляційної інстанції заслухав думку адвоката на підтримку апеляційної скарги, за клопотанням сторони особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, допитав свідка ОСОБА_2 , вивчив матеріали справи, проаналізував доводи апеляційної скарги та дійшов висновку про таке.
Статтею 294 КУпАП регламентовано, що судове рішення суду першої інстанції переглядається в межах доводів апеляційної скарги.
Виходячи з положень ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно зі ст.245 КУпАП завданням судді при розгляді справ про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП настає, зокрема, за керування транспортним засобом особою в стані наркотичного сп`яніння.
Вимогами п.2.9 «а» ПДР України унормовано, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння.
Висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП - керування транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується наявними у матеріалах справи належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності достатніми та взаємозв`язаними доказами, і є обґрунтованим.
Так, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №364517 30 травня 2025 року о 16 годині 30 хвилин по вул. Лісовій, 11 у с. Лісне ОСОБА_1 у порушення вимог п.2.9 «а» ПДР України керував транспортним засобом «ВАЗ 2109», н.з. НОМЕР_1 , у стані наркотичного сп`яніння (а.с.1).
Наведені вище обставини підтверджуються даними відеозаписів (№00000_00000020250530174948_0002A, №00000_00000020250530180448_0003A, №00000_00000020250530181948_0004A, №00000_00000020250530183448_0005A,№00000_00000020250530183448_0005A, №00000_00000020250617132932_0004A, у яких наявні актуальні цифрові показники дати й часу), записаних на технічних носіях інформації, з яких установлено те, що 30 травня 2025 року приблизно о 17 годині 50 хвилин поліцією було доставлено до медичного закладу (КНП «Кобеляцька міська лікарня» Кобеляцької міської ради) водія ОСОБА_1 для проведення його огляду на стан наркотичного сп`яніння. Перебуваючи в закладі охорони здоров`я, ОСОБА_1 , погоджувався з правильністю його ідентифікації поліцією як водія транспортного засобу цього дня, підтвердив те, що він перед доставленням його до медичного закладу керував транспортним засобом у с. Лісне, виїхав за хлібом, рухався разом із дружиною, був зупинений поліцією і доставлений до медичного закладу для проходження огляду, зазначив, що має посвідчення водія, але наразі воно лежить в іншому місці. На запитання медичного працівника: «ну, що ти не міг пішки піти?», ОСОБА_1 вказав: «та, отож, бачите, що я тепер». У закладі охорони здоров`я ОСОБА_1 як водій пройшов огляд на стан наркотичного сп`яніння, в ході якого в нього було відібрано зразки біологічного середовища (сечі) для здійснення лабораторного дослідження. Після надходження із закладу охорони здоров`я медичного висновку поліцією було складено щодо ОСОБА_1 протоколом про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.7).
Так, згідно з даними висновку медичного огляду КНП «Кобеляцька міська лікарня» Кобеляцької міської ради №22 від 30 травня 2025 року, підписаного лікарем і скріпленого печаткою даного медичного закладу, за результатами проведеного медичного огляду встановлено перебування ОСОБА_1 , у тому числі під час керування автомобілем, у стані наркотичного сп`яніння (а.с.4).
Як видно зі змісту акту від №22 від 30 травня 2025 року, складеного до зазначеного вище медичного висновку, лікарем установлено те, що в ОСОБА_1 були, зокрема: гіперемовані шкіра та скляри очей, прискорена мова, підвищена балакучість, хитка хода. За результатами токсикологічного дослідження встановлено наявність у ОСОБА_1 стану наркотичного сп`яніння, результат лабораторних тестів визначений як позитивний на канабіоїди. На підставі всіх отриманих під час огляду даних лікарем було надано висновок про перебування ОСОБА_1 у стані наркотичного сп`яніння з діагнозом – гостра інтоксикація канабіоїдами.
Тому посилання апелянта на те, що акт медичного огляду не складався є надуманими.
Тих істотних порушень порядку проведення медичного огляду ОСОБА_1 , що ставили би під сумнів допустимість і дійсність огляду, правильність його результатів, не встановлено. Об`єктивні підстави ставити під сумнів отримані результати токсикологічного дослідження, результати медичного огляду, викладені у вказаному вище висновку, який надано компетентним фахівцем – лікарем КНП «Кобеляцька міська лікарня» Кобеляцької міської ради ОСОБА_3 , у межах повноважень лікаря за правилами, передбаченими Розділом ІІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України №1452/735 від 09 листопада 2015 року, є відсутніми.
Отже, наведені вище докази підтверджують зміст один одного й безперечно доводять вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та об`єктивних обставин не довіряти їм немає. Підстав для висновку про недопустимість, недостовірність чи неналежність цих доказів перевіркою матеріалів справи не встановлено.
Водночас показання свідка ОСОБА_2 у судовому засіданні апеляційної інстанції про те, що 30 травня 2025 року ОСОБА_1 ремонтував свій автомобіль і не керував ним, підлягають критичній оцінці, оскільки такі показання повністю спростовуються даними відеофіксації, яка є засобом об`єктивного контролю та містить безсумнівні обставини, які підтверджують факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, твердженнями самого ОСОБА_1 у медичному закладі, який погоджувався з правильністю ідентифікації його як водія і підтвердив те, що він керував транспортним засобом, повідомляв це відразу, без можливості узгодити версію з іншими особами. У контексті наведеного вище підлягає врахуванню і те, що свідок ОСОБА_2 , як вона підтвердила в судовому засіданні апеляційного суду, є цивільною дружиною ОСОБА_1 . Отже, з урахуванням наведених вище обставин у сукупності, її показання є такими, що спрямовані на надання допомоги ОСОБА_1 уникнути адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.
Посилання апелянта як на підставу для скасування оскаржуваної постанови, які зводяться до неповноти й небезперервності відеозапису, є необгрунтованими, так як наявні в матеріалах справи технічні носії інформації з відеозаписами в сукупності з викладеними вище доказами (висновком та актом медичного огляду) з достатньою повнотою підтверджують обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, процедури огляду й оформлення матеріалів поліцією. Тому належних і достатніх підстав для скасування оскаржуваної постанови за вказаними вище доводами суд апеляційної інстанції не вбачає.
Разом з цим, відсутність у протоколі посилань на інформацію щодо відеозаписів і прилад, за допомогою якого їх здійснено, сама по собі не є належною та достатньою підставою для визнання наведених вище відеозаписів, які були записані й долучені до матеріалів справи поліцією, зміст і походження яких не викликає сумнівів, недопустимими, недостовірними чи неналежними доказами. Долучені технічні носії інформації з відеозаписами були виготовлені поліцією у зв`язку з необхідністю запису інформації, що має значення у провадженні про адміністративне правопорушення та є самостійним джерелом доказу, похідним від інформації, що зберігається в електронному вигляді, у вигляді файлів. Зі змісту відеофіксації вбачається, що її поліцією було здійснено з використанням службових пристроїв - нагрудної камери, в ході реалізації своїх службових повноважень, передбачених Законом України «Про Національну поліцію». Відеофайли містять ідентифікуючі ознаки відеофіксації, виготовлені, записані та долучені до справи разом із надісланням протоколу про адміністративне правопорушення поліцією як суб`єктом, на якого покладено обов`язок збирання доказів.
Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що протокол про адміністративне правопорушення складався без участі ОСОБА_1 , слід зазначити наступне.
Як убачається з матеріалів провадження, поліцією було вручено ОСОБА_1 виклик до відділу поліції за адресою: вул. Тараса Шевченка, 17 м. Кобеляки Полтавського р-ну Полтавської обл., на 17 червня 2026 року об 11 годині 00 хвилин для участі в складанні щодо нього матеріалів провадження за ч.1 ст.130 КУпАП, що підтверджено відеозафіксацією та ОСОБА_1 своїм підписом про отримання вказаного вище повідомлення. Згідно з наведеним вище відеозаписом ОСОБА_1 у визначені дату й час до відділу поліції не з`явився, причини неявки не повідомив, заяв і клопотань від нього не надходило, у зв`язку з чим поліцейським було оголошено медичний висновок, який надійшов із медичного закладу, та складено щодо ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП. Отже, відсутність ОСОБА_1 при складанні протоколу про адміністративне правопорушення була пов`язана з його діями. Водночас можливість реалізації прав, передбачених законодавством, у тому числі тих, про які йдеться в апеляційній скарзі, ОСОБА_1 мав під час судового провадження в судах першої та апеляційної інстанцій, зокрема, можливість особисто чи через свого представника ознайомитися зі змістом направленого до суду протоколу, та висловити проти викладених у ньому обставин заперечення, чим сторона особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, й скористалася в повному обсязі у спосіб, який вважала за необхідне. У ході провадження в судах першої та апеляційної інстанцій, у тому числі в апеляційній скарзі сторона особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, зокрема, мала можливість навести аргументи, з яких вважала помилковим притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП. Разом з тим, дані доводи не знайшли свого підтвердження.
Що стосується доводів апелянта, пов`язаних із констатуванням неналежності відеофайлів «WhatsApp Video 2025-06-17 at 11.02.06» та «WhatsApp Video 2025-06-17 at 11.02.15», то суд першої інстанції не посилався на них як на докази винуватості ОСОБА_1 і в постанові прямо зазначив про те, що не враховує ці відеофайли як докази, оскільки вони не містять відомостей про дату й час відеофіксації, у зв`язку з чим, неможливо встановити час відеозйомки.
Водночас доводи апелянта, пов`язані з відстороненням водія від керування транспортним засобом, за своїм змістом не стосуються конструктивних ознак диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП, не утворюють достатню підставу для скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження щодо ОСОБА_4 , адже не спростовують факт керування ним транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння, тобто наявність у його діях події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, і, враховуючи викладене вище, також самі по собі не обумовлюють недопустимість чи неналежність доказів по справі з огляду на відсутність безпосереднього прямого зв`язку між цими питаннями та обставинами, які мають місце в межах складу вказаного вище адміністративного правопорушення.
Що стосується посилань в апеляційній скарзі як на підставу для скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП на складання протоколу про адміністративне правопорушення не протягом двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, то вони позбавлені підстав з огляду на наступне.
За змістом ч.2 ст.254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення.
Для перевірки ж і встановлення обставин вчинення адміністративного правопорушення, формою об`єктивної сторони якого є керування транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння, об`єктивно необхідний певний час, пов`язаний із тривалістю здійснення медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння, який проводиться фахівцями в медичній галузі.
Як убачається з наведених вище відеозаписів (№00000_00000020250530174948_0002A, №00000_00000020250530180448_0003A, №00000_00000020250530181948_0004A, №00000_00000020250530183448_0005A,№00000_00000020250530183448_0005A, №00000_00000020250617132932_0004A), 30 травня 2025 року поліцією було зупинено транспортний засіб, під керуванням ОСОБА_1 , і цього ж дня його доставлено для проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння до закладу охорони здоров`я, де в нього було відібрано зразки біологічного середовища для лабораторного дослідження, необхідні для забезпечення подальшого дослідження щодо стану наркотичного сп`яніння.
Тобто 30 травня 2025 року, в день виявлення поліцейськими ОСОБА_1 , у них із об`єктиних причин не було даних про його перебування в стані наркотичного сп`ягніння, що унеможливлювало складання в цей день щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.
Відповідно до змісту акту в подальшому було проведеного токсикологічне дослідження і після цього надано остаточний висновок медичного огляду про перебування ОСОБА_1 у стані наркотичного сп`яніння.
17 червня 2026 року у Відділенні поліції №2 Полтавського РУП ГУНП у Полтавській області поліцейським було здійснено процедуру складання та оформлення протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП. За обставин цієї справи протокол складений після отримання уповноваженою особою висновку медичного огляду щодо ОСОБА_1 у дату, на який було викликано ОСОБА_1 для участі в складанні матеріалів провадження щодо нього. 
Разом з цим, зазначена вище тривалість складання протоколу з моменту надання лікарем остаточного медичного висновку, за наведених вище конкретних обставин цієї справи, не спростовує винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не впливає на об`єктивний зміст обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, сама по собі не є достатньою підставою для висновку про недопустимість, неналежність чи недостовірність протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , не є обставиною для закриття провадження на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП і не впливає на можливість притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП.
Окрім того, суд апеляційної інстанції зауважує, що жодна з передбачених у вичерпному переліку підстав закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, який міститься в ст.247 КУпАП, не пов`язується зі строком складання протоколу про адміністративне правопорушення, а також положення ч.2 ст.254 КУпАП не визначають правові наслідки в разі несвоєчасного оформлення протоколу уповноваженою на те особою.
Застосування належної юридичної процедури є не самоціллю, а важливою умовою досягнення результатів судочинства, які законодавець визначив як пріоритетні.
Тому при вирішенні питання, чи може наявність певних недоліків/порушень стати підставою для констатації істотного порушення вимог процесуального закону та визнання доказів недопустимими, необхідно врахувати не лише сам факт такого недоліку/порушення, але й встановити його вплив на процес і характер отримання доказів, на ті чи інші конвенційні або конституційні права людини, зокрема, з`ясувати, наскільки процедурні недоліки «зруйнували» або звузили ці права або ж обмежили особу в можливостях їх ефективного використання.
Європейський суд з прав людини вже розглядав справи, де занадто формальне тлумачення національними судами процесуальних правил призвело до безпідставного непритягнення осіб, щодо яких були вагомі докази винуватості, до юридичної відповідальності й, зокрема, в рішенні у справі «R.B. v. Estonia» від 22 червня 2021 року (заява №22597/16) установив, що спосіб реалізації судом правових механізмів у цілому у названій справі, що призвів до закриття справи з процесуальних підстав, був недосконалим такою мірою, що відбулося порушення ст.ст.3 і 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
При цьому, метод «оцінки справедливості процесу в цілому» («fairness of the proceeding taken as a whole») не передбачає дослідження правомірності будь-якої окремої процесуальної дії у відриві від інших етапів процесу.
Разом з тим, об`єктивних обставин, які були би підставами для визнання наведених вище доказів, у тому числі протоколу про адміністративне правопорушення недопустимими, недостовірними чи неналежними, ставили би під сумнів законність та правильність притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, не виявлено.
Таким чином, доводи апелянта, з яких ставиться питання про скасування оскаржуваної постанови й закриття провадження щодо ОСОБА_1 на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, не знайшли свого підтвердження.
За таких обставин, суд першої інстанції з урахуванням положень ст.23, 33 КУпАП, правильно наклав на ОСОБА_1 стягнення відповідно до санкції ч.1 ст.130 КУпАП, яка є безальтернативною.
Отже, апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Монастиренка С.М., залишити без задоволення, а постанову Кобеляцького районного суду Полтавської області від 08 жовтня 2025 року щодо ОСОБА_1 – без зміни.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського
апеляційного суду    О.М. Корсун