Харківський окружний адміністративний суд
61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Харків 
24 липня 2026 року № 520/3281/26 

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Бадюкова Ю.В., розглянувши в приміщенні суду в м. Харкові в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області про визнання протиправними бездіяльності та дій, зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 (далі по тексту – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Харківській області (далі по тексту – відповідач, ГУ НП в Харівській області), в якому просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Харківській області, яка полягає у не включенні до складу грошового забезпечення, з якого ОСОБА_1 обчислена грошова компенсація за невикористані дні щорічних оплачуваних відпусток, сум додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 та індексації грошового забезпечення;
- визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції в Харківській області, які полягають у не застосуванні всіх складових ( а саме доплату за роботу в нічний час- 57,07 грн та індексацію -133,23 грн) при розрахунку базового місяця ( серпень 2025 року) одноденного розміру грошового забезпечення при звільненні ОСОБА_1 при обчисленні розміру грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток;
- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Харківській області (код ЄДРПОУ 40108599) перерахувати та доплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) грошову компенсацію за невикористані 70 днів щорічних оплачуваних відпусток у розмірі 70443 ( сімдесят тисяч чотириста сорок три) грн 80 коп, обчисливши її розмір із розміру повного місячного грошового забезпечення за серпень 2025 року, з урахуванням сум додаткової винагороди передбаченою постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168;
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Харківській області, яка полягає у не включенні до складу грошового забезпечення, з якого ОСОБА_1 обчислена матеріальна допомога для оздоровлення та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2016 - 2025 роках сум індексації;
- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Харківській області (код ЄДРПОУ 40108599) перерахувати та доплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) матеріальну допомогу для оздоровлення та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2016 - 2025 роках, обчисливши їх розмір із розміру місячного грошового забезпечення, з урахуванням сум індексації;
- стягнути з Головного управління Національної поліції в Харківській області код ЄДРПОУ 40108599) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на правничу допомогу у суммі 8000 (вісім тисяч ) грн.
В обґрунтування позовної заяви позивачем зазначено, що відповідач допустив протиправні дії, які полягають у не включенні до складу грошового забезпечення, з якого ОСОБА_1 обчислена грошова компенсація за невикористані дні щорічних оплачуваних відпусток, сум додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 та індексації грошового забезпечення; які полягають у не застосуванні всіх складових (а саме доплату за роботу в нічний час- 57,07 грн та індексацію -133,23 грн) при розрахунку базового місяця ( серпень 2025 року) одноденного розміру грошового забезпечення при звільненні ОСОБА_1 при обчисленні розміру грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток; які полягають у не включенні до складу грошового забезпечення, з якого ОСОБА_1 обчислена матеріальна допомога для оздоровлення та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2016 - 2025 роках сум індексації.
Ухвалою від 23.02.2026 року відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.
Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана та вручена відповідачу, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.
Представником відповідача надано відзив на позовну заяву, в якому він просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на доводи викладені у ньому. 
Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно до вимог ст. 229 КАС України.
Згідно положень ст. ст. 12, 257 КАС України даний спір віднесено до категорії справ, що підлягають розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, враховуючи, що відповідача повідомлено належним чином про наявність позову щодо оскарження його рішення.
Згідно ч. 5 ст. 262 КАСУ суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. 
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.
ОСОБА_1 проходив службу з 20.09.2001 в ОВС , в тому числі на різних посадах в ГУМВС України в Харківській області з 10.02.2002 року по 06.11.2015 року, та в подальшому на різних посадах в ГУНП в Харківській області.
ОСОБА_1 був звільнений наказом Головного управління Національної поліції в Харківській області № 537 о/с від 16.09.2025 року з посади старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції відділу поліції № 1 Харківського районного управління поліції № 2 ГУНП в Харківській області з 17.09.2025.
Цим же наказом зобов`язано виплатити позивачу грошову компенсацію за 70 діб невикористаних пiд час проходження слyжби полiцейського вiдпyсток, а саме: щорiчної основної оплачуваної вiдпустки за 2015 рік - у кількості 3 діб, за 2022 piк - за невикористані 3 доби додаткової відпустки, щорiчної основної оплачуваної вiдпустки за 2023 piк - за невикористані 3 доби додаткової відпустки, за невикористану частину щорічної основної оплачуваної відпустки у кількості 16 діб та 15 діб додаткової відпустки за 2024 рік, за невикористану щорічну основну оплачувану відпустку за період з 01.01.2025 по 17.09.2025 у кількості 30 діб.
Головним управлінням Національної поліції в Харківській області проведена нарахування та виплата за 70 діб невикористаних пiд час проходження слyжби полiцейського вiдпyсток лише у розмірі 72772,70 грн 27.09.2025 року.
03.02.2026 року представник позивача - адвокат Голубов С.Г. звернувся з адвокатським запитом до Головного управління Національної поліції в Харківській області, яким запитував наступну інформацію: - детальний розрахунок одноденного розміру грошового забезпечення ОСОБА_1 (із зазначенням всіх складових) відповідно до пункту 8 розділу III Порядку № 260 МВС , який був застосований Головним управлінням Національної поліції в Харківській області під час нарахування за невикористані додаткові і основні відпустки , а саме: щорiчної основної оплачуваної вiдпустки за 2015 рік - у кількості 3 діб, за 2022 piк - за невикористані 3 доби додаткової відпустки, щорiчної основної оплачуваної вiдпустки за 2023 piк – за невикористані 3 доби додаткової відпустки, за невикористану частину щорічної основної оплачуваної відпустки у кількості 16 діб та 15 діб додаткової відпустки за 2024 рік, за невикористану щорічну основну оплачувану відпустку за період з 01.01.2025 по 17.09.2025 у кількості 30 діб ; - детальний розрахунок одноразової грошової допомоги, яка була нарахована та виплачена ОСОБА_1 при звільненні у сумі 194 926,94 грн; -чи було включено до складу грошового забезпечення ОСОБА_1 сум додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», при обчисленні розміру грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток.
На адвокатський запит від 03.02.2026 року Головне управління Національної поліції в Харківській області листом №60106-2026 від 5.02.2026 року надало детальний розрахунок одноденного розміру грошового забезпечення ОСОБА_1 , який був застосований Головним управлінням Національної поліції в Харківській області під час нарахування за невикористані додаткові і основні відпустки та детальний розрахунок одноденного розміру грошового забезпечення ОСОБА_1 .
Також Головне управління Національної поліції в Харківській області цим листом повідомило : «оскільки додаткова винагорода згідно постанови КМУ від 28.02.2022 № 168 є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення, що виплачується під час дії воєнного стану, підстави для включення її до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється розмір грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток, відсутні»
Як зазначає позивач у позовній заяві, з додатків до відповіді на адвокатський запит вбачається, що одноденний розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 розраховувався виходячи з його грошового забезпечення за серпень 2026 року , як то передбачено наказом Міністерства внутрішніх справ України від 6 квітня 2016 року за №260. Вважаючи, що розрахунок грошового забезпечення здійснено неналежним чином, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.
Щодо вимог позивача про включення до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється компенсація за невикористані відпустки, додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, суд зазначає наступне.
Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану” на період дії воєнного стану, зокрема поліцейським, установлено виплату додаткової винагороди у визначеному цією постановою розмірі та порядку.
З аналізу змісту постанови №168 вбачається, що така винагорода запроваджена як спеціальна виплата на період дії воєнного стану, її виплата залежить від наявності відповідних умов, визначених цією постановою, та здійснюється у порядку, передбаченому компетентними суб`єктами.
Отже, обставина виплати позивачу додаткової винагороди за постановою №168 у не свідчить про те, що така виплата має постійний характер у розумінні постанови Кабінету Міністрів України №988 та Порядку №260.
Суд враховує правові висновки Верховного Суду, викладені, зокрема, у постанові від 16.01.2025 у справі №200/1564/24 та у постанові від 27.03.2025 у справі №240/2921/23, відповідно до яких додаткова винагорода, установлена постановою Кабінету Міністрів України №168, за своєю правовою природою є тимчасовою виплатою, оскільки встановлена на період дії воєнного стану, залежить від наявності відповідних умов її виплати та не належить до щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, які мають постійний характер.
Зазначені правові висновки Верховного Суду відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України підлягають врахуванню судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
З огляду на наведене суд доходить висновку, що додаткова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України №168, не підлягає включенню до складу місячного грошового забезпечення, з якого обчислюється грошова компенсація за невикористані дні щорічних оплачуваних та додаткових відпусток позивача.
Отже, у цій частині позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Щодо посилань позивача на необхідність включення індексації грошового забезпечення до розрахунку компенсації за невикористані дні відпусток, суд зазначає, що частиною п`ятою статті 94 Закону України “Про Національну поліцію” передбачено, що грошове забезпечення поліцейських індексується відповідно до закону.
Статтею 18 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" від 05.10.2000 №2017-ІІІ визначено, що законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо індексації доході населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельне спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання, встановлених Конституцією України, гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначено Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" №1282-XII, згідно зі статтею 1 якого індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Тобто індексація є частиною державної системи соціального захисту громадян, спрямованою на підтримання їх купівельної спроможності шляхом підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. При цьому проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб - роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
При цьому, індексація має спеціальний статус виплати з боку держави у формі відшкодування знецінення грошових доходів громадян, зокрема, пенсії, стипендії; оплати праці (грошового забезпечення), які мають систематичний характер, а тому індексація є невід`ємною складовою частиною сум грошового забезпечення.
Отже, враховуючи, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, а тому вона має бути врахована у складі грошового забезпечення поліцейських для розрахунку грошової компенсації за невикористані відпустки, передбаченої пунктом 8 розділу III Порядку № 260.
Чинним законодавством передбачено єдине поняття грошового забезпечення поліцейських, відповідно до якого вираховуються і пенсійні виплати, і розмір одноразової грошової допомоги при звільненні.
Згідно довідки №1423 від 14.10.2025 про грошове забезпечення позивача у серпні 2025 року позивачу нараховано та виплачено індексацію у розмірі 133,23 грн. 
Отже, відповідач протиправно не врахував індексацію грошового забезпечення при розрахунку розміру виплаченої позивачу грошової компенсації за невикористані відпустки за період 2016 - 2025 роки у кількості 70 діб.
Щодо вимог позивача про включення до складу грошового забезпечення, з якого позивачу обчислена грошова компенсація за невикористані дні щорічних оплачуваних відпусток, щомісячної премії, суд зазначає наступне.
Положеннями пункту 8 розділу ІІІ Порядку №260 поліцейським, яким припинено виплату грошового забезпечення з підстав, зазначених у пункті 8 розділу I цих Порядку та умов, виплата компенсації за невикористану відпустку проводиться з розміру грошового забезпечення, яке було встановлено на день припинення (призупинення), крім премії.
Як встановлено судом, позивача звільнено зі служби в поліції з 17.09.2025.
У розрахунку компенсації за невикористані відпустки за періоди з 2015-2024 рр. (наданим позивачем) зазначено, що до складу грошового забезпечення включені наступні складові:
- посадовий оклад – 2 500,00 грн;
- оклад за спеціальним званням – 2 000,00 грн;
- надбавки за стаж службу в поліції – 2 250,00 грн;
- надбавка за роботу в умовах режимних обмежень – 375,00 грн
- надбавка за специфічні умови проходження служби в поліції – 3 037,50 грн;
- премія – 21 025,81 грн.
Тобто 31 188,31/30 = 1039,61грн та *70 днів (кількість відпусток)= 72 772,70 грн. З урахуванням утримання військового збору за ставкою 1,5% на картковий рахунок Позивача зараховано 69 134,06 грн.
Отже, розрахунок та виплата грошової компенсації за невикористану відпустку були здійснені з урахуванням визначеного Порядком № 260 складу грошового забезпечення, а саме без урахування премії.
Отже, в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Щодо позовних вимог про включення до складу грошового забезпечення, з якого позивачу обчислена грошова компенсація за невикористані дні щорічних оплачуваних відпусток, сум доплати за роботу в нічний час, суд зазначає наступне.
Приписами пункту 11 Розділу ІІ Порядку №260 передбачено, що поліцейським, які виконують службові обов`язки в нічний час, виплачується доплата за службу в нічний час у розмірі 35 відсотків посадового окладу з розрахунку за кожну годину служби в нічний час.
Годинна ставка обчислюється шляхом ділення місячного посадового окладу на кількість годин фактичного часу служби з урахуванням норми тривалості службового часу за відповідний місяць при 40-годинному робочому тижні.
Службою в нічний час вважається виконання поліцейськими службових обов`язків у період з 22.00 до 06.00.
Поліцейським, які несуть службу в нічний час, надається перерва для відпочинку та харчування тривалістю не більше двох годин. Перерва для відпочинку і харчування не включається в службовий час.
Поліцейським добового наряду під час чергування почергово надаються перерви для вживання їжі та короткочасного відпочинку. Загальна тривалість такої перерви становить 4 години (2 години вдень і 2 години вночі) та не включається в службовий час.
Підставами для виконання службових обов`язків у нічний час є графіки нарядів та чергувань, затверджені наказами керівників підрозділів органів поліції.
Облік фактичного часу служби в нічний час для нарахування доплати здійснюється керівником підрозділу, у якому проходить службу поліцейський, шляхом оформлення довідки обліку несення поліцейськими служби в нічний час за формою, визначеною в додатку 1 до цих Порядку та умов, яка до 15 числа місяця, наступного після залучення поліцейських до несення служби в нічний час, подається до фінансового підрозділу.
Доплата за службу в нічний час не має постійного характеру та виплачується поліцейським, залучення яких до служби в нічний час, підтверджене вказаними вище документами, за минулий місяць одночасно з виплатою грошового забезпечення за поточний місяць.
З аналізу наведених вище положень законодавства слідує, що доплата за службу у нічний час є додатковим видом грошового забезпечення поліцейського, яка не має постійного характеру, що є визначальним для її включення до грошового забезпечення, з якого обраховується компенсація за невикористані дні відпусток.
Відтак, з огляду вищевикладене, суд дійшов висновку, що доплата за службу в нічний час не входить до складу грошового забезпечення, з якого обраховується грошова компенсація за невикористані календарні дні щорічної оплачуваної відпустки. 
Тому, вимоги в цій частині позову не підлягають задоволенню.
Розглядаючи позовні вимоги в частині перерахунку та доплати матеріальної допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016-2025 роки, обчисливши їх розмір із розміру місячного грошового забезпечення, з урахуванням сум індексації, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини першої статті 94 Закону України “Про Національну поліцію” поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.
Згідно з частиною другою статті 94 Закону №580-VIII порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.
Частиною п`ятою статті 94 Закону №580-VIII передбачено, що грошове забезпечення поліцейських індексується відповідно до закону.
Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 №988 “Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції” визначено, що грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, а саме підвищення посадового окладу, надбавок, доплат, які мають постійний характер, премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Відповідно до підпункту 3 пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 №988 керівникам органів, закладів та установ Національної поліції надано право в межах затверджених для них асигнувань на грошове забезпечення надавати поліцейським один раз на рік матеріальну допомогу для оздоровлення в розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.
Пунктом 13 розділу ІІ Порядку №260 передбачено, що поліцейським у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання, один раз на рік може надаватись матеріальна допомога для оздоровлення, розмір якої повинен бути не менше їх посадового окладу та не більше місячного грошового забезпечення, та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, розмір якої не повинен перевищувати їх місячного грошового забезпечення.
Для визначення максимального розміру матеріальної допомоги для оздоровлення або матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань застосовується місячний розмір грошового забезпечення, нарахованого поліцейському за місяць, що передує місяцю, у якому приймається рішення про таку виплату, з розрахунку посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, а саме підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер, та премії.
Виплата поліцейським матеріальної допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань здійснюється на підставі їх рапортів у розмірі, визначеному керівником органу поліції.
Отже, зі змісту наведених норм вбачається, що матеріальна допомога для оздоровлення та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань не є щомісячними обов`язковими виплатами поліцейського, а надаються один раз на рік, у межах бюджетних асигнувань, за відповідним рапортом поліцейського та у розмірі, визначеному керівником органу поліції з урахуванням установлених Порядком №260 меж.
Аналогічний підхід щодо правової природи зазначених виплат та необхідності наявності відповідного рапорту і рішення керівника органу поліції висловлено Верховним Судом у постанові від 20.07.2023 у справі №200/18480/21, у якій Суд, застосовуючи пункт 13 розділу ІІ Порядку №260, зазначив, що виплата матеріальної допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань здійснюється на підставі рапортів поліцейських у розмірі, визначеному керівником органу поліції.
Суд також враховує, що Верховний Суд у низці постанов, зокрема від 29.04.2020 у справі №240/10130/19, від 26.02.2021 у справі №620/3346/19, від 21.12.2021 у справі №820/3423/18, формулював висновок про те, що індексація грошового забезпечення має систематичний характер, спрямована на підтримання купівельної спроможності грошового забезпечення та за певних умов може враховуватись у складі місячного грошового забезпечення при обчисленні окремих виплат.
Разом з тим, наведені правові висновки не означають автоматичного обов`язку суб`єкта владних повноважень здійснювати перерахунок будь-якої матеріальної допомоги у кожному випадку посилання особи на індексацію.
Для задоволення таких вимог позивач повинен довести, що у відповідному місяці, який передував місяцю прийняття рішення про виплату матеріальної допомоги, йому була нарахована або мала бути нарахована індексація грошового забезпечення у конкретному розмірі, що така індексація належала до складу місячного грошового забезпечення, з якого фактично визначався розмір відповідної допомоги, та що неврахування цієї суми призвело до заниження виплати.
Суд звертає увагу, що предметом доказування у цій частині спору є наявність у позивача конкретного права на перерахунок виплат матеріальної допомоги за відповідні роки.
З матеріалів справи вбачається, що позивач у лютому 2018 року, у липні 2019 року, у вересні 2020 року, у листопаді 2021 року, у березні 2022 року, квітні 2023 року, у серпні 2024 року, лютому 2025 року отримав матеріальну допомогу для оздоровлення, а у вересні 2020 року, у грудні 2021 року, у листопаді 2022 року, у грудні 2023 року, у грудні 2024 року - матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань.
Водночас, нарахування та виплата індексації грошового забезпечення позивача у місяці, який передував місяцю прийняття рішення про виплату матеріальної допомоги, відбулось лише у 2025 році.
Матеріали справи не містять доказів того, що матеріальна допомога для оздоровлення або матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у спірні роки були визначені відповідачем у максимальному розмірі місячного грошового забезпечення, а відтак позивач не довів, що включення певної суми індексації до місячного грошового забезпечення обов`язково вплинуло б на фактично визначений керівником органу поліції розмір таких виплат.
Суд зазначає, що пункт 13 розділу ІІ Порядку №260 встановлює граничний, тобто максимальний, розмір матеріальної допомоги, але не передбачає безумовного обов`язку відповідача виплачувати матеріальну допомогу саме у повному розмірі місячного грошового забезпечення.
Розмір таких виплат визначається керівником органу поліції у межах наявних асигнувань та у межах, визначених Порядком №260.
Тому саме лише посилання позивача на те, що індексація грошового забезпечення за своєю правовою природою має систематичний характер, не є достатньою підставою для висновку про протиправність бездіяльності відповідача у спірних правовідносинах.
За таких обставин підстави для зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та доплату матеріальної допомоги для оздоровлення або матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016 - 2025 роки відсутні.
Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Оцінивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд доходить висновку, що позивачем не доведено факту протиправної бездіяльності Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо не включення сум індексації до складу грошового забезпечення, з якого йому обчислено матеріальну допомогу для оздоровлення та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2016-2025 роки.
З огляду на викладене, позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Згідно приписів частин першої - третьої ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі Серявін та інші проти України зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі Трофимчук проти України ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Відповідно до пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.
Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Зважаючи на встановлені у справі обставини, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про часткове задоволення адміністративного позову.
Розглядаючи питання розподілу витрат на правничу допомогу у розмірі 8000 грн., суд зазначає наступне.
У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. 1 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Згідно із ч. 2 ст. 134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 5 ст. 134 КАС України).
Згідно з ч. 6 ст. 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 ст. 134 КАС України).
Згідно з ч. 7 ст. 134 КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
24.03.2026 ГУНП в Харківській області подано клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, в якому відповідач зазначає, що наданими до суду документами обґрунтованість, фактичний обсяг та факт понесення позивачем витрат на правничу допомогу у заявленому розмірі у конкретній адміністративній справі не є співмірним витратам щодо складності справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом та обсягом наданих послуг.
Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Таким чином, у КАС України закладені критерії оцінки як співмірності витрат на оплату послуг адвоката (адекватності ціни за надані адвокатом послуги відносно складності та важливості справи, витраченого на ведення справи часу тощо), так і критерій пов`язаності цих витрат із веденням справи взагалі (пов`язаності конкретних послуг адвоката із веденням саме цієї судової справи, а не іншої справи).
Відповідно до ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
На підтвердження судових витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу суду надано Договір №20/01/26 про надання правничої допомоги від 20.01.2026, укладений між адвокатом Голубовим Сергієм Геннадійовичем та позивачем, предметом якого є те, що адвокат Голубов С.Г прийняв на себе зобов`язання надати позивачу професійну правничу допомогу, зокрема щодо складання позовів та інших процесуальних документів, представництва в суді з питання оскарження протиправних дій та бездіяльності Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо не включення до складу грошового забезпечення ОСОБА_1 сум додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», при обчисленні розміру грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток та не включення до складу грошового забезпечення, з якого Бобровнику Вадиму Олександровичи обчислена матеріальна допомога для оздоровлення та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2016 -2025 роки сум індексації. За умовами пункту 5.1. Договору позивач сплачує адвокату гонорар у фіксованому розмірі, що становить 8000 (вісім тисяч) грн., що підлягатиме стягненню за рішенням суду на користь Клієнта з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань.
Пунктом 5.2 Договору визначено, що оплата правової допомоги Адвоката в обумовленому розмірі, здійснюється Клієнтом на підставі виставлених Адвокатом рахунків у визначені в таких рахунках строки. Складання актів прийому-передачі правової допомоги (виконаних робіт) сторонами не здійснюється. 
На підставі вищевказаного Договору виписано Ордер на надання правничої допомоги у Харківському окружному адміністративному суді.
Згідно Детального опису виконаних робіт адвокатом та здійснених ним витрат часу для надання правничої допомоги від 11.03.2026, на виконання умов Договору про надання правової допомоги від 20.01.2026 адвокат Голубов С.Г. надав Клієнту правничу допомогу по справі № 520/3281/26, що складається з наступних робіт: 
- Попереднє вивчення матеріалів, формування позиції та консультування;
- Опрацювання законодавчої бази, що регулює спірні відносини, та вивчення судової практики;
- Складання та подання 09.10.2026 року адвокатського запиту до Головного управління Національної поліції в Харківській області;
- Складання та подання позовної заяви про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії до Харківського окружного адміністративного суду;
- Складання та подання відповіді на відзив Головного управління Національної поліції в Харківській області;
- Заперечення на заяву відповідача про залишення позову без розгляду.
11.03.2026 адвокатом виставлено позивачу рахунок для сплати правничої допомоги адвоката у розмірі 8000,00 грн. протягом тридцяти днів з часу набуття чинності рішення суду по справі №520/3281/26.
Суд зазначає, що витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".
Відповідно до ст. 30 цього Закону, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Отже, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Без сумніву, суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.
Водночас, для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача, має бути встановлено, що позов позивача підлягає задоволенню, а також має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий, що передбачено у ст. 30 Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність". Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та не співрозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява №19336/04, п. 269).
У постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 №7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" також роз`яснено, що оцінка тих чи інших витрат сторін як судових здійснюється господарським судом з урахуванням обставин конкретної справи, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.
Суд зауважує, що предметом спору у даній справі встановлення правильності нарахування позивачу грошової компенсації за невикористані дні щорічних оплачуваних відпусток, матеріальної допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.
Даний адміністративний позов не є складним, відноситься до справ незначної складності, не потребувала дослідження та підготовки значного обсягу документів та була розглянута у спрощеному провадженні без виклику сторін. Крім того, позов підлягає частковому задоволенню.
Суд вважає, що визначена адвокатом сума понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу за результатами розгляду справи №520/3281/26 не є належним чином обґрунтованою та завищеною у контексті дослідження обсягу фактично наданих ним послуг із урахуванням складності справи, та, відповідно, співмірності обсягу цих послуг із розміром заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу.
У зв`язку з цим, суд приходить до висновку, що сума на професійну правничу допомогу є неспівмірною із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), а тому, вартість такої послуги саме у розмірі 8000,00 грн. в даному випадку є необґрунтованою та завищеною.
Крім того, згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece) від 19.10.2000, скарга №31107/96, узагальнив свою минулу практику стосовно угод про виплату адвокату гонорару і сформулював основні положення стосовно таких угод.
Так, ЄСПЛ зазначив, що згідно з його прецедентною практикою (§ 23 справи "Санді Таймс проти Об`єднаного Королівства (№2)" (Sunday Times v. UK (№2) від 6.11.1980, скарга №6538/74) відшкодування судових витрат передбачає, що встановлена їх реальність, їх необхідність і, більше того, умова розумності їх розміру.
На підставі викладеного, досліджених доказів, а також наданого відповідачем клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, суд доходить висновку про наявність підстав для відшкодування судових витрат на правничу допомогу адвоката в сумі 1000,00 грн., які підлягають стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача.
Керуючись ст.ст. 19, 139, 205, 229, 241-247, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області про визнання протиправними бездіяльності та дій, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Харківській області, що полягає у не включенні до складу грошового забезпечення ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення при нарахуванні та виплаті грошової компенсації за невикористані дні відпусток у загальній кількості 70 діб.
Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Харківській області (вул. Жон Мироносиць, буд. 5, м. Харків, 61002, код ЄДРПОУ 40108599) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) грошової компенсації за невикористані дні відпусток у загальній кількості 70 діб, з урахуванням індексації грошового забезпечення та раніше виплачених сум.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Харківській області (вул. Жон Мироносиць, буд. 5, м. Харків, 61002, код ЄДРПОУ 40108599) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на правничу допомогу у розмірі 1000 (одна тисяча) грн. 00 коп.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.
В разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне рішення складено 24 липня 2026 року. 

Суддя Бадюков Ю.В.