Дата документу 30.06.2026 Справа № 331/3501/26

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ЄУН 331/3501/26 Головуючий у І інстанції: Фісун Н.В.
Провадження № 22-ц/807/1424/26 Суддя-доповідач: Поляков О.З.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 червня 2026 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Запорізького апеляційного суду у складі:
головуючого Полякова О.З.,
суддів Кочеткової І.В.,
Кухаря С.В.,
секретар Остащенко О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Габуєва Георгія Юрійовича – на ухвалу Олександрівського районного суду м. Запоріжжя від 01 травня 2026 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в інтересах малолітнього сина, ОСОБА_4 , до ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним, скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом,
У С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2026 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в особі представника – адвоката Трачук Н.І. – звернулися до суду в інтересах малолітнього сина, ОСОБА_4 , з позовом до ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним, скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом, в якому просили суд визнати недійсним заповіт ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Єдемською-Фастовець О.О. від 05.02.2021, реєстровий номер 250; скасувати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане ОСОБА_1 20.06.2024 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Єдемською-Фастовець О.О., на 2/3 частини квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Разом із позовом, позивачі звернулися до суду з заявою про забезпечення позову. 
В обґрунтування заяви зазначено, що метою заяви є унеможливлення перереєстрації права власності на спірну квартиру з відповідача на іншу особу. 
Предметом спору в цій справі є заповіт, складений ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 90 років, перебувала на обліку у психіатричній лікарні, тривалий час хворіла. У випадку задоволення позову в частині визнання його недійсним, свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане ОСОБА_1 20.06.2024 нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Єдемською-Фастовець О.О., на 2/3 частини квартира за адресою: АДРЕСА_1 , також підлягає скасуванню.
На теперішній час відповідач як власник частини квартири у будь-який момент може її відчужити, що унеможливить виконання рішення суду. 
Посилаючись на означені обставини, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в особі представника – адвоката Трачук Н.І. – просили суд вжити заходів забезпечення їх позову, шляхом накладення арешту на 2/3 частки квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить відповідачу ОСОБА_1 .
Ухвалою від 01 травня 2026 року Олександрівський районний суд м. Запоріжжя задовольнив зазначену заяву.
Наклав арешт на 2/3 частки квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер 2886466223060 від 26.02.2024, яка належить відповідачу ОСОБА_1 , до ухвалення рішення та набрання його законної сили. 
Не погоджуючись із вищезазначеною ухвалою суду, ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Габуєва Г.Ю. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Олександрівського районного суду м. Запоріжжя від 01 травня 2026 року та ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні заяви.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції постановив ухвалу на основі припущення позивача, без жодних підтверджуючих доказів, тим самим, позбавивши відповідача вільно користуватися його власністю. 
За змістом позову, вказано, що 21.05.2020 заповідач склала заповіт на ім`я ОСОБА_4 . Звертає увагу суду, що такого заповіту позивачі не надали. Отже, позивачі не надали доказів на підтвердження порушення їх права, що унеможливлює навіть теоретично забезпечення позовної вимоги. У зв`язку з відсутністю відомостей того, що позивач входить до кола спадкоємців, які прийняли спадщину, вона не є особою, за позовом якої можна надавати оцінку законності складеного заповіту, оскільки її права порушені не були. Відповідно, забезпечення позову, за таким позовом є неприпустимим.
До позовної заяви надано заповіт від 09.08.2013 на ім`я ОСОБА_3 , що також не може свідчити про порушене право ОСОБА_3 у випадку скасування заповіту від 05.02.2021, адже до позовної заяви додано заповіт на ім`я ОСОБА_1 від 24.01.2019. Тобто, за таких обставин, і відносно ОСОБА_3 суд не перевірив наявність порушеного права, що виключало можливість та необхідність забезпечувати позов.
Також до позовної заяви надано лист приватного нотаріуса Запорізького міського округу Єдемської-Фастовець О.О., адресований ОСОБА_2 , з якого вбачається факт не прийняття спадщини у строк встановлений ст. 1270 ЦК України. Тобто, ОСОБА_2 пропустила строк на прийняття спадщини.
Разом з цим, відповідач у справі – ОСОБА_1 – отримав свідоцтво про право на спадщину 20.06.2024 та упродовж двох років відкрито володіє майном.
Суд не встановив наявності порушеного права позивачів як кожного окремо, так і спільного.
Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.
У судовому засіданні представник  ОСОБА_1 – адвокат Габуєв Г.Ю. наполягав на задоволенні апеляційної скарги, скасуванні оскаржуваної ухвали та відмові в задоволенні заяви.
Представник ОСОБА_2 та ОСОБА_3 – адвокат Трачук Н.І. – заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, оскаржувану ухвалу просила залишити без змін.
Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на таке.
За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам оскаржувана ухвала суду відповідає.
Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачі заявили вимоги про визнання заповіту від імені ОСОБА_5 недійсним, а тому невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду в майбутньому, тому обраний заявниками вид забезпечення позову шляхом накладення арешту на 2/3 частки квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що належить відповідачу, узгоджується з заявленими позовними вимогами, а необхідність застосування такого заходу забезпечення зумовлена фактичними обставинами справи.
Колегія суддів погоджується з таким висновком з огляду на таке.
За матеріалами справи, 24.04.2026 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним, скасування свідоцтва про прав на спадщину за заповітом, в якому просили суд визнати недійсним заповіт ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Єдемською-Фастовець О.О. від 05.02.2021, реєстровий номер 250,; скасувати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане ОСОБА_1 20.06.2024 нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Єдемською-Фастовець О.О., на 2/3 частини квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . 
В обґрунтування позову зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у віці 90 років, бабуся позивача ОСОБА_3 .
Місцем проживання ОСОБА_5 на час смерті була квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , 2/3 частини якої належала померлій, тому вона є спадковим майном. Кому належить 1/3 частка цієї ж квартири невідомо. 
21.05.2020 ОСОБА_5 склала заповіт на ім`я її правнука ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за умови надання права довічного користування вказаною квартирою громадянину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (її онукові). 
25.02.2024 ОСОБА_2 приїхала в Україну з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом.
Зазначала, що вона звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , і їй стало відомо що, в матеріалах спадкової справи наявний заповіт від 24.01.2019, за яким ОСОБА_5 заповіла належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_2 . 20.06.2024 нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Єдемська-Фастовець О.О. видала ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 2/3 частини квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 2 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Забезпечення позову є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
В силу ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Відповідно до роз`яснень п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При цьому слід враховувати, що вжитті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам».
У постановах від 31 липня 2024 року в справі №623/2015/21, від 29 липня 2024 року в справі №761/80/23, від 15 липня 2024 року в справі №361/5905/23 Верховний Суд виснував, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності доводів заявника щодо забезпечення позову; збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимогти, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірність утруднення виконання або невиконання рішення в разі невжиття таких заходів. 
Згідно з п. 6, 7 ст. 153 ЦПК України, про забезпечення позову суд постановляє ухвалу, в якій зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання. 
Пунктами 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
Інститут забезпечення позову є сукупністю встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.
Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.
З огляду на вищевикладене, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивачів щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості їх вимог щодо забезпечення позову, забезпечення балансу інтересів сторін, наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема і мети заяви, якою заявники зазначили унеможливлення перереєстрації права власності на спірну квартиру з відповідача на іншу особу, імовірності утруднення виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, з урахуванням встановленого спору між сторонами в цій справі, предметом якого є заповіт, складений ОСОБА_5 на ім`я відповідача, за яким він успадкував 2/3 частки квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про накладення арешту на спірну частку цієї квартири, власником якої є ОСОБА_1 , оскільки невжиття заходів забезпечення позову може зробити неможливим виконання рішення суду у випадку його постановлення на користь позивачів.
На думку апеляційного суду, такий вид забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами та направлений на охорону матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача, і не є обмеженням права власності особи в повній мірі та носить тимчасовий характер.
Необхідність застосування такого заходу забезпечення позову продиктована фактичними обставинами цієї справи.
Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що накладення арешту перешкоджає йому в реалізації його права власності на нерухоме майно, колегія суддів не приймає, оскільки суд, оцінивши докази у їх сукупності, зважаючи на обставини, які передували зверненню з заявою про забезпечення позову, на законних підставах задовольнив заяву, врахувавши можливі негативні наслідки для ефективного захисту прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд під час розгляду заяви про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, та докази, надані на їх підтвердження, а лише запобігає ситуації, за якої може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде ухвалене на його користь, зокрема для попередження потенційних труднощів під час подальшого виконання такого рішення.
До того ж, заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер та діють лише до ухвалення остаточного рішення у справі.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції правильно визначився з нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повною мірою дослідив доводи заяви та дійшов обґрунтованого висновку про її задоволення, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим, апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Габуєва Г.Ю. –  слід залишити без задоволення, а ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 15 липня 2025 року – залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, 

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Габуєва Георгія Юрійовича – залишити без задоволення.
Ухвалу Олександрівського районного суду м. Запоріжжя від 01 травня 2026 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 10 липня 2026 року.

Головуючий

Судді