154/1298/26 
2/154/1069/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

10 липня 2026 року Володимирський міський суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Мушкета О.О.,
за участю секретаря судового засідання – Тивонюк А.О.
за участю представників позивача: Шаповал А.П., Базилевич А.О.,
за участю представника відповідача: ОСОБА_1 

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Володимирі цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,суд,- 

ВСТАНОВИВ:
У березні 2026 року в провадження Володимирського міського суду Волинської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Свої позовні вимоги представник позивача обґрунтовує тим, що 26.07.2025 року між ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс», та відповідачкою ОСОБА_2 було укладено кредитний договір про споживчий кредит №193531, за умовами якого відповідачці надано у кредит кошти у розмірі 27 059,00 грн.
Кредитний договір укладено у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Договір підписаний відповідачкою за допомогою одноразового ідентифікатора. 
Зазначає, що згідно умов кредитного договору, 26.07.2025 первісний кредитор ініціював переказ коштів безготівковим зарахуванням на платіжну картку № НОМЕР_1 -XXXX-4750 відповідача, що, в свою чергу, свідчить доказом того, що відповідач прийняв пропозицію первісного кредитора. Кредитодавець виконав свої зобов`язання щодо надання грошових коштів у повному обсязі, що підтверджується Довідкою про перерахування коштів. 
Крім того, представник позивача зазначив, що умовами Кредитного договору передбачено проведення взаємозаліку, відповідно до якого надані кредитні кошти були спрямовані не лише на їх безпосереднє перерахування позичальнику на картковий рахунок, а й на зарахування зустрічних однорідних вимог шляхом погашення заборгованості позичальника за раніше укладеними кредитними договорами з кредитодавцем, зокрема на підтвердження даного факту первісний кредитор надав Довідку.
До теперішнього часу відповідачка ОСОБА_2 свої зобов`язання за кредитним договором № 193531 від 26.07.2025 року про надання кредиту належним чином не виконала, чим порушила зобов`язання встановлені договором.
Вказує, що 10.10.2025 між первісним кредитором -ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» та ТОВ «Юніт Капітал» укладено Договір факторингу №10102025, за умовами якого право грошової вимоги за кредитним договором №193531 від 26.07.2025 між ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» та ОСОБА_2 перейшло до ТОВ «Юніт Капітал».
У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором № 193531 від 26.07.2025, заборгованість відповідачки ОСОБА_2 станом на день звернення до суду становить 25 859,02 грн, яка складається з: 24 053,45 грн - заборгованість по тілу кредиту; 5,57 грн - заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом; 600,00 грн - заборгованість по комісії; 1 200,00 грн – заборгованість за штрафними санкціями (пеня, штрафи).  
Разом з тим, позивачем вимоги щодо стягнення штрафних санкцій у межах даного позову не заявляються, у зв`язку з чим, позивач просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Юніт Капітал» заборгованість за кредитним договором у сумі 24 659,02  грн., яка складається з: 24 053,45 грн - заборгованість по тілу кредиту; 5,57 грн - заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом; 600,00 грн - заборгованість по комісії, а також судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме: судовий збір у розмірі 2 662,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн.
Ухвалою судді Володимирського міського суду Волинської області від 30.03.2026 року справу прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі розгляд її постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в судове засідання, визначено строки для подання заяв по суті справи, задоволено клопотання позивача про витребування доказу, призначено судове засідання.
Вказаною ухвалою задоволено клопотання позивача про витребування доказів та витребувано у АТ КБ «ПриватБанк» інформацію та докази, що підтверджують факт зарахування кредитних коштів на рахунок позичальника.
До початку розгляду справи від представника відповідача - адвоката Семенюка А.В. до суду через підсистему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву, у якому він позовні вимоги визнав частково, в сумі 4,43 грн., які відповідач фактично отримав на свій картковий рахунок. У відзиві представник відповідача зазначив, що відповідач заперечує факт укладення кредитного договору саме у тому вигляді та на тих умовах, які наведені позивачем. На його думку, позивач не надав належних та допустимих доказів того, що саме відповідачка здійснила дії щодо укладення договору в електронній формі, пройшла реєстрацію в інформаційній системі кредитодавця, отримала одноразовий ідентифікатор та використала його для підписання кредитного договору. Відповідачка визнає лише факт отримання на свій банківський рахунок 4,43 грн, однак заперечує факт погодження всіх інших умов кредитування, у тому числі щодо строку кредитування, розміру процентної ставки, комісії та інших платежів.
На обґрунтування своїх заперечень представник відповідача послався на положення Законів України «Про електронну комерцію», «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», «Про електронні документи та електронний документообіг», а також на постанову Верховного Суду від 04 лютого 2026 року у справі №758/14925/23, у якій, на думку відповідача, сформульовано правовий висновок щодо необхідності перевірки судом цілісності, достовірності та незмінності електронного документа у випадку заперечення факту його укладення.
Представник відповідача також зазначив, що позивач не надав суду оригіналу електронного договору, а долучив лише його паперову копію, яка сама по собі не дає можливості перевірити факт накладення електронного підпису, встановити спосіб його створення, дату підписання та перевірити незмінність змісту документа після його укладення.
Крім цього, представник відповідача зазначив, що фактично із загальної суми кредиту на банківську картку відповідачки було перераховано лише 4,43 грн, тоді як 22 995,72 грн кредитодавець самостійно використав для погашення попереднього кредитного договору, а 4 058,85 грн. були списані як комісія. На думку представника відповідачки, зазначені кошти вона фактично не отримувала та не могла ними розпоряджатися, а тому відсутні підстави вважати, що кредит був наданий у розмірі, зазначеному позивачем.
Також представник відповідача вказав, що позивач не надав суду попереднього кредитного договору, доказів існування заборгованості за ним, первинних бухгалтерських документів щодо проведення взаємозаліку та інших належних доказів, які підтверджували б правомірність спрямування кредитних коштів на погашення попередньої заборгованості.
Окремо представник відповідача заперечував правомірність нарахування комісії за кредитним договором, посилаючись на правові висновки Верховного Суду щодо несправедливості умов договорів про оплату послуг, які фактично здійснюються кредитодавцем у власних інтересах.
11.05.2026 представник позивача- Шаповал А.П. подала до суду відповідь на відзив, у якій заперечила проти наведених представником відповідача доводів.
У відповіді на відзив представник позивача зазначила, що електронний кредитний договір укладено відповідно до вимог чинного законодавства України, відповідачка пройшла процедуру ідентифікації, підтвердила свої персональні дані, отримала одноразовий ідентифікатор, використала його для підписання договору, після чого договір був розміщений в особистому кабінеті відповідачки. 
Вказує, що кожний електронний примірник договору є його оригіналом, а копія договору, подана до суду, відповідає оригіналу, який зберігається у первісного кредитора. Також зазначила, що порядок використання кредитних коштів був прямо погоджений сторонами під час укладення договору, а тому доводи відповідача щодо фактичного отримання лише 4,43 грн не свідчать про відсутність кредитного зобов`язання.
У поданих до суду 19.05.2026 запереченнях на відповідь на відзив представник відповідача -Семенюк А.В. підтримав раніше викладену правову позицію, наполягав на відсутності належних доказів укладення електронного договору та просив суд задовольнити позовну заяву частково, в сумі 4,43 грн., які відповідач фактично отримав на свій картковий рахунок. 
У поданих до суду 19.05.2026 додаткових пояснень у справі представник позивача- Кукса К.О. зазначила, що що індивідуальна частина кредитного договору містить кваліфікований електронний підпис директора первісного кредитора та електронну печатку товариства, справжність яких може бути перевірена за допомогою офіційних засобів перевірки кваліфікованого електронного підпису, зокрема через Єдиний державний вебпортал електронних послуг «Дія». Вважав, що твердження представника відповідача про можливість зміни змісту документів в особистому кабінеті є лише припущеннями, які не підтверджені жодними належними доказами.
Позивач звернув увагу суду на те, що процедура укладення договору передбачала послідовне виконання відповідачем низки обов`язкових дій, а саме проходження реєстрації в інформаційній системі кредитодавця, створення особистого кабінету, підтвердження особистих даних, проходження процедури ідентифікації та верифікації, авторизацію за допомогою логіна та пароля, отримання одноразового ідентифікатора у SMS-повідомленні та його введення для підписання електронного договору. За твердженням позивача, без виконання зазначених дій укладення кредитного договору було б технічно неможливим.
Також представник позивача пояснила, що під час оформлення кредиту первісний кредитор здійснив перевірку особи відповідача із використанням передбачених законодавством способів ідентифікації та верифікації, зокрема через систему BankID НБУ, перевірку персональних даних, належності банківської картки відповідачу, а також підтвердження права користування цією карткою шляхом застосування міжнародних технологій захисту платіжних операцій. На думку позивача, проведення таких перевірок виключало можливість укладення кредитного договору сторонньою особою від імені відповідача.
Крім цього, представник позивача зазначила, що електронний підпис відповідачки був сформований шляхом використання одноразового ідентифікатора eb92bbbe, який 26 липня 2025 року було надіслано на номер мобільного телефону відповідачки та використано нею під час підписання кредитного договору. Вказувала, що саме після введення зазначеного одноразового ідентифікатора система активувала можливість підписання договору, а тому використання відповідачем такого ідентифікатора підтверджує її волевиявлення на укладення кредитного договору.
Також представник позивача зазначила, що після укладення договору його примірник був розміщений в особистому кабінеті відповідачки, де остання мала можливість у будь-який час ознайомитися з його змістом, а також з усіма додатками, графіком платежів, паспортом споживчого кредиту та правилами надання фінансових послуг.
Представник позивача також зазначила, що взаємозалік зустрічних однорідних вимог був прямо передбачений умовами кредитного договору, з якими відповідачка погодилася під час його укладення, а тому доводи про фактичне отримання лише 4,43 грн не спростовують належного виконання кредитодавцем своїх договірних зобов`язань.
Крім того, представник позивача зазначила, що надані до суду довідки, розрахунок заборгованості, документи щодо проведення платіжних операцій та інші письмові докази відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», містять усі необхідні реквізити первинних документів та підтверджують факт видачі кредитних коштів і розмір заборгованості відповідача.
Посилаючись на положення Цивільного кодексу України, Законів України «Про електронну комерцію», «Про електронні документи та електронний документообіг», «Про споживче кредитування», а також правові висновки Верховного Суду щодо правомірності укладення електронних кредитних договорів із використанням одноразового ідентифікатора, представник позивача вважав доводи відповідача такими, що не підтверджені належними доказами, просив врахувати подані додаткові письмові пояснення під час вирішення спору та ухвалити рішення про стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором у заявленому розмірі, а також понесених судових витрат.
У судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити. 
Представник відповідача у судовому засіданні позов визнав частково в сумі 4,43 грн., які відповідачка фактично отримала на свій картковий рахунок. У задоволенні решти позовних вимог просив відмовити. 
Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступних висновків.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з частиною 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
З матеріалів справи слідує, що 26.07.2025 року між ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс», та відповідачкою ОСОБА_2 було укладено договір про споживчий кредит №193531, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Сторони погодили, що Договір, що укладається позичальником складається з цієї індивідуальної частини договору про споживчий кредит, графіку(ів) платежів, які містять персональні умови кредитування позичальника та загальної для всіх клієнтів Кредитодавця публічної частини договору про споживчий кредит , що розміщена на веб-сайті Кредитодавця https://finx.com.ua за посиланням: https://finx.com.ua/docs. Позичальник укладає Договір, приєднується до публічної частини, приймає умови індивідуальної частини та графіку(ів) платежів, як невід`ємних частин (складових) Кредитного договору, шляхом підписання цієї індивідуальної частини/акцепту, як це передбачено розділом V цієї індивідуальної частини. З моменту підписання цієї індивідуальної частини/акцепту, Договір про споживчий кредит набуває чинності (п. 1.1.Договору). 
Позичальник засвідчив, що що до укладення Договору отримав та ознайомився, зокрема, з цією індивідуальною частиною, графіком платежів за кредитним договором, паспортом споживчого кредиту, публічною частиною Договору, Правилами надання коштів та банківських металів у кредит Кредитодавця, а також іншою інформацією необхідною для прийняття ним свідомого рішення про укладення Договору та отримання кредиту, у т.ч. передбаченою ст.7 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії», інформацією та документами розміщеними на сайті https://finx.com.ua/. У випадку, якщо будь-яка інформація не була отримана позичальником або є йому незрозумілою, позичальник повинен відмовитись від підписання акцепту/цієї індивідуальної частини Договору (п. 1.2. Договору). 
Відповідно до п. 2.1. Договору кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим Договором, на строк визначений п.2.6. Договору надати позичальнику грошові кошти у сумі визначеній у п.2.2.1 Договору, а позичальник зобов`язується повернути Кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту, комісію за управління та обслуговування кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу, але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості, згідно п.2.6. Договору та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором.
Відповідно до п. 2.2.1 Договору сума (загальний розмір) кредиту становить 27059,00 грн. надається не пізніше наступного дня після укладення Договору в наступному порядку: у розмірі 22995,72 грн. для погашення заборгованості позичальника за договором про споживчий кредит №173573 від 03.03.2025 укладеним з Кредитодавцем; у розмірі 4,43 грн. на № рахунку/картки позичальника № НОМЕР_2 , у національній валюті, у розмірі 4058,85 грн. Шляхом погашення заборгованості позичальника за комісією, нарахованою згідно п.2.5 індивідуальної частини.
Проценти за користування кредитом нараховуються за ставкою 0,10 % річних. Тип процентної ставки – фіксована. Проценти за користування кредитом нараховуються з дня наступного за днем отримання кредиту позичальником протягом строку кредитування, зазначений в п. 2.6. цієї індивідуальної частини та/або графіком платежів. Розмір процентної ставки незмінний ( п. 2.3 Договору).
Комісія за надання кредиту складає 4 058,85 грн., що нараховується та підлягає сплаті одноразово в день укладення цього Договору за ставкою 15,00% від загальної суми кредиту за рахунок власних коштів Позичальника або за рахунок кредиту, якщо це передбачено п.2.2.1. цієї індивідуальної частини. Розмір комісії за надання кредиту не може бути змінено (п.2.5 Договору). 
Загальний строк кредитування складає 274 днів з 26.07.2025 (дата надання кредиту) по 26.04.2026 (п. 2.6. Договору).
Відповідно до п.2.6.1. Договору, строк на який надається кредит встановлюється Графіком платежів. Періодичність виплат кредиту, процентів та комісії за кредитом становить 1 раз на місяць. Конкретні дати вказані в графіку платежів. 
Відповідно до п. 4.1. Кредитного договору у випадку порушення чи неналежного виконання Позичальником умов цього Договору, Кредитодавець з дотриманням вимог законодавства, має право здійснювати регулювання простроченої заборгованості та/або стягнути заборгованість в примусовому порядку та/або відступати , передавати свої права за цим Договором (повністю або частково) на користь третіх осіб без згоди Позичальника.
До матеріалів позовної заяви позивачем долучено заяву на видачу кредиту № 100894658 від 24.07.2025 року, графік платежів за кредитним договором, паспорт споживчого кредиту які підписані відповідачкою за допомогою одноразового індефікатора, у зазначеному паспорті споживчого кредиту міститься інформація, щодо укладення договору про споживчий кредит.
Довідкою за № 207/16-01 від 16.01.2026 ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» повідомляє про успішність наступної операції, згідно договору № 193531 від 26.07.2025 року, укладеного з ТОВ "Фінансова компанія "Контрактовий дім", відповідно якої 26.07.2025 на платіжну карту ОСОБА_2 № НОМЕР_2 було зараховано 4,43 грн.
Згідно витребуваної судом інформації, судом встановлено, що на ім`я ОСОБА_2 у АТ КБ «Приватбанк, емітовано карту № НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 ). Також емітувались інші картки.
По рахунку № НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 ) було зарахування коштів на суму 4,43 UAH за період 26.07.2025-26.07.2025.
Згідно з ч.1 ст. 601 ЦКУ, зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Взаємозалік заборгованостей - це спосіб розрахунків між сторонами, за якого взаємні грошові вимоги (заборгованості) погашаються частково або повністю шляхом зарахування.
Згідно довідки про проведення взаємозаліку №940/09-03 від 09.03.2026 року наданої ТОВ «ФК «Кредіплюс» вбачається, що ТОВ «ФК «Кредіплюс» на підтвердження факту проведення взаємозаліку зобов`язань між сторонами в межах виконання умов кредитних договорів, засвідчує про проведення операцій, а саме: кредитний договір № 193531; дата кредитного договору — 26.07.2025 року; сума кредиту -27 059,00  гривень; сума перерахованих на погашення заборгованості за Договором взаємозаліку - 22 995,72 гривень; сума перерахування на картковий рахунок позичальника — 4,43 гривень; комісія - 4 058,85 гривень; Договір взаємозаліку - №173573; дата договору взаємозаліку - 03.03.2025  року.
Відтак вказані докази з врахуванням пункту 2.1 Кредитного договору є достатніми доказами виконання ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» зобов`язань за кредитним договором № 193531 від 26.07.2025 року. 
Пунктом першим ч. 1 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
За змістом ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
З матеріалів справи встановлено, що 10.10.2025 між первісним кредитором -ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» та ТОВ «Юніт Капітал» укладено Договір факторингу №10102025, за умовами якого право грошової вимоги за кредитним договором №193531 від 26.07.2025 між ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» та ОСОБА_2 перейшло до ТОВ «Юніт Капітал».
Таким чином, відповідно до Реєстру прав вимог № 3 від 03.12.2025 до Договору Факторингу 1 та Акту приймання-передачі Реєстру прав вимог № 3 від 03.12.2025 до Договору факторингу 1 (Додаток №10, № 11), до позивача перейшло право вимоги до відповідача. 
Оскільки на підставі даного договору відбулась заміна первісного кредитора на ТОВ «Юніт Капітал», тому останній вправі заявляти вимоги до відповідача про повернення кредитної заборгованості.
За змістом ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а якщо у зобов`язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін.
Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Разом з тим, на момент звернення позивача в суд та розгляду справи по суті, відповідач, в порушення вимог ст. 1054 ЦК України, грошові кошти за кредитним договором не повернув.
Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Частиною 1 ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
З дослідженого судом розрахунку заборгованості по кредиту встановлено, що відповідач не вчасно та не в повному обсязі проводила платежі по погашенню кредиту, таким чином, неналежним чином виконує умови договору.
Із даного розрахунку вбачається, що у ОСОБА_2 існує заборгованість за кредитним договором № 193531 від 26.07.2025 у розмірі 25 859,02 грн, яка складається з: 24 053,45 грн - заборгованість по тілу кредиту; 5,57 грн - заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом; 600,00 грн - заборгованість по комісії; 1 200,00 грн – заборгованість за штрафними санкціями (пеня, штрафи). 
Разом з тим, позивачем вимоги щодо стягнення штрафних санкцій у межах даного позову у розмірі 1200,00 грн. не заявляються.
Частиною 1 статті 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію".
Так, пунктами 5, 6, 12 частини 1 статті 3 Закону України "Про електрону комерцію"встановлено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додається до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним із моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України "Про електрону комерцію").
Правилами статті 12 Закону України "Про електрону комерцію" регламентовано, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Тобто будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Водночас не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення.
Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом, наприклад, у постановах від 12 січня 2021 року в справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243св20), від 10 червня 2021 року в справі № 234/7159/20 (провадження № 61-18967св20), які, відповідно до вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин.
Також, як неодноразово наголошував у своїх постановах Верховний Суд, згідно зі статтею 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
На підтвердження укладення кредитного договору № 193531 від 26.07.2025 року між іж ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс», та відповідачкою ОСОБА_2 позивач надав електронний доказ в паперовій формі. Договір підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором eb92bbbe, який відповідно до вимог чинного законодавства був власноручно введений відповідачкою для електронного підпису, у відповідності до вимог частин 6 та 8 ст. 11 і ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», що свідчить про те, що відповідачка ознайомилась та погодилась з умовами договору, а тому сторони досягли усіх істотних умов та уклали в належній формі кредитний договір.
Матеріали справи не містять заперечень відповідача, щодо відомостей, вказаних у договорі, зокрема: ПІБ, РНОКПП, паспортні дані, телефон, сума бажаного кредиту, електронна адреса позичальника, фінансовий номер телефону.
Відповідачка не надала суду доказів того, що вказаний номер телефону їй не належав, що доступ до її особистого кабінету, платіжної картки або мобільного номера отримали сторонні особи, що вона зверталася до оператора мобільного зв`язку, банку чи правоохоронних органів щодо несанкціонованого використання її персональних даних або банківської картки.
Також матеріали справи не містять доказів, що укладений 26.07.2025 року між ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс», та відповідачкою ОСОБА_2 договір на підставі судового рішення визнаний недійсним. У даній справі, ОСОБА_2 не зверталася із зустрічним позовом про визнання недійсним договору або окремих його положень.
Сукупний аналіз наведених обставин та положень закону вказує на те, що між первісним кредитором та відповідачем укладено договір кредиту в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного та підписаного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених статтями 3, 11, 12 Закону України "Про електронну комерцію".
Таким чином, укладення 26.07.2025 року між ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс», та відповідачкою ОСОБА_2 кредитного договору доведено належними доказами.
Щодо доводів про ненадання відповідачці усієї суми кредиту суд зазначає таке.
Умовами кредитного договору, з якими відповідачка погодилася при його укладенні, передбачено використання наданих коштів не лише шляхом перерахування на платіжну картку, а й шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог для погашення наявної заборгованості позичальниці перед тим самим кредитодавцем.
Відповідно до статті 601 ЦК України зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.
Із наданих позивачем довідки про проведення взаємозаліку, розрахунку заборгованості та інших документів убачається, що 22 995,72 грн було спрямовано на погашення заборгованості відповідачки за попереднім кредитним зобов`язанням. Такий порядок використання кредитних коштів був передбачений договором № 193531 та погоджений відповідачкою під час його укладення.
Факт того, що на платіжну картку відповідачки було зараховано 4,43 грн, не свідчить про надання кредиту лише в цій сумі. Відповідачка погодилася з умовами кредитування, за якими частина наданого кредиту була спрямована на припинення її грошового зобов`язання перед первісним кредитором. Унаслідок такого зарахування відповідачка отримала майнову вигоду у формі погашення власної заборгованості.
Крім того, на виконання ухвали суду АТ КБ «ПриватБанк» надано інформацію, яка підтверджує належність платіжної картки відповідачці та проведення зарахування коштів на її рахунок. Вказані обставини узгоджуються з довідкою первісного кредитора про перерахування коштів.
Посилання представника відповідачки на відсутність у матеріалах справи попереднього кредитного договору не спростовує факту надання кредиту за договором, що є предметом спору. Предметом доказування у цій справі є наявність та розмір заборгованості саме за кредитним договором № 193531, а не встановлення прав та обов`язків сторін за попередніми правовідносинами. Водночас документи, надані позивачем, підтверджують проведення передбаченого договором взаємозаліку.
Стосовно вимоги про стягнення 600 грн комісії суд зазначає, що обов`язок відповідачки сплатити вказану комісію передбачений індивідуальними умовами договору. Позивачем заявлено до стягнення саме суму комісії, визначену договором і розрахунком заборгованості. Відповідачка не довела, що ця умова не була погоджена нею, визнана недійсною або що позивач нарахував комісію всупереч умовам договору чи вимогам закону.
З урахування конкретних обставин даної справи, суд вважає, що позивачем доведено розмір існуючої заборгованості за кредитом, оскільки в ході розгляду справи було встановлено обставини погодження між сторонами всіх істотних умов кредитного договору.
Ураховуючи, що у справі відсутні відомості, що відповідач взагалі заперечує факт перерахування їй кредитних коштів, а також відсутні докази, які б спростовували факт здійснення перерахування відповідачці коштів за Кредитним договором №193531 від 26.07.2025, то зважаючи на положення Закону України "Про платіжні послуги", електронне повідомлення з повідомленням про переказ грошових коштів за допомогою є первинним обліковим документом, що підтверджує факт здійснення платіжної операції та всі її реквізити.
Що стосується позовних вимог в частині відшкодування понесених позивачем судових витрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до положень ч. 1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
За змістом ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У своїй постанові від 13.12.2018 року у справі № 816/2096/17 Верховний Суд прийшов до висновку, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права, як зазначив суд попередньої інстанції. Що стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права, то зі змісту вказаних норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії.
Судом встановлено, що 20.01.2026 року між АБ «Тимошенко та Партнери» та позивачем ТОВ «Юніт Капітал» було укладено Договір про надання правничої допомоги № 20/01/26-02 за умовами якого бюро взяло на себе зобов`язання з приводу надання правничої допомоги у спорі, який є предметом здійснення даного судового провадження.
Як вбачається із акту прийому-передачі наданих послуг від 20.02.2026 до вищевказаного договору, вартість правничої допомоги склала 7 000 грн. та складається з наступного: складення позовної заяви 5000 грн. (2 год.); вивчення матеріалів справи 1000 грн. (2 год.); підготовка адвокатського запиту щодо отримання інформації 500 грн. (1 год.); підготовка та подача клопотання щодо отримання інформації 500 грн. (1 год.).
З урахуванням складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи та значимості таких дій при розгляді справи, суд вважає, що зазначені представником позивача витрати на професійну правничу допомогу є обґрунтованими.
При визначенні суми відшкодування судових витрат суд виходить з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та складності), розумності їхнього розміру та конкретних обставин справи.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції.
Зокрема, у рішеннях у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006 року (пункт 80), у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009 року (пункти 34-36), у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014 року, у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015 року (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.
Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі у разі задоволення позову покладаються на відповідача.
Із наведеного слідує, що понесені позивачем та документально підтвердженні витрати по сплаті судового збору за звернення до суду з даним позовом в розмірі 2 662,40 грн., а також понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000 грн., у зв`язку із задоволенням позову, підлягають компенсації за рахунок відповідача.
Керуючись ст.13, ст.12, ст.81, ст.137, ст.141, ст.211, ст.259, ст.263, ст.279, ст.280, ст.281, ст.282 ЦПК України, на підставі ст.610, ст.611, ст.625, ст.1050 ЦК України, суддя,-

УХВАЛИВ:
Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики -задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» (01133, місто Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 34, офіс 333), Код ЄДРПОУ: 43541163), заборгованість за кредитним договором №193531 від 26.07.2025, в сумі 24 659 (двадцять чотири тисячі шістсот п`ятдесят дев`ять) грн. 02 коп., яка складається з: 24 053,45 грн - заборгованість по тілу кредиту; 5,57 грн - заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом; 600,00 грн - заборгованість по комісії.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» (01133, місто Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 34, офіс 333), Код ЄДРПОУ: 43541163) судовий збір у розмірі 2 662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) грн. 40 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» (01133, місто Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 34, офіс 333), Код ЄДРПОУ: 43541163) витрати на правничу допомогу в розмірі 7000 (сім тисяч) грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкриття чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення складений 14.07.2026.

Учасники справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» (юридична адреса: 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд.34, офіс 333, ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДРПОУ: 43541163, рахунок: UA713220010000026505110000014).
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя: Олександр МУШКЕТ