ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2026 року
м. Київ

справа № 206/1169/24
провадження № 61-15397св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю., Сердюка В. В., Шиповича В. В.,

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ; 
відповідач - акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк»;
треті особи:товариство з обмеженою відповідальністю «Ісіда Солюшн», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - адвоката Чуміної Катерини Григорівни на рішення Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 15 квітня 2025 року у складі судді Кушнірчука Р.О. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 листопада 2025 року у складі колегії суддів: Халаджи О. В., Агєєва О. В., Космачевської Т. В.

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина 

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» (далі - АТ «ПУМБ»)про визнання припиненими зобов`язань за кредитним договором, визнання припиненою іпотеки, скасування державної реєстрації заборон та обтяжень.

Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що 23 серпня 2007 року між ОСОБА_5 та закритим акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» (далі - ЗАТ «ПУМБ»), правонаступником якого є АТ «ПУМБ» було укладено договір іпотеки № 5622558, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Жуковою Ю. В., предметом якого є домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 та земельна ділянка, кадастровий номер 1210100000:09:267:0004. Цей договір іпотеки укладено на забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_5 за кредитним договором № 5622414 від 23 серпня 2007 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла, а її спадкоємцями є чоловік - ОСОБА_6 та сини - ОСОБА_2 , ОСОБА_7 

10серпня 2015 рокумати       ОСОБА_5 -       ОСОБА_8  повідомилабанк про смерть ОСОБА_5 , що підтверджується відміткою банку про реєстрацію її заяви.

Факт обізнаності банку про смерть позичальника/іпотекодавця встановлено судовими рішеннями у справі № 206/4723/17, зокрема у постанові Верховного Суду від 17 березня 2021 року зазначено, що ПАТ «ПУМБ» могло реалізувати своє право вимоги щодо домоволодіння та земельної ділянки, які належали позичальнику, після її смерті відповідно до правил, визначених статтями 1281 і 1282 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Але з огляду на пропуск строку, встановленого статтею 1281 ЦК України, ПАТ «ПУМБ» не мало юридичних підстав для звернення до державного реєстратора з метою реєстрації за собою права власності на указане майно та для такої реєстрації, оскільки право вимоги до позичальника за договором іпотеки, а також його зобов`язання за цим договором припинилися.

11 січня 2022 року ОСОБА_1 отримав засобами поштового зв`язку від АТ «ПУМБ» незаконні та необґрунтовані вимоги: за вих. № 4448 від 14 грудня 2021 року про усунення порушення основного зобов`язання; за вих. № 4450 від 14 грудня 2021 року про усунення порушення зобов`язання за кредитним договором. Також у вимогах зазначено про те, що заборгованість ОСОБА_5 за кредитним договором станом на 14 грудня 2021 року склала 941 581 грн, на підставі чого, банк вимагає усунути порушення зобов`язань за кредитним договором, а у випадку невиконання таких вимог, банк інформує, що може розпочати процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки (домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 та на земельну ділянку, кадастровий номер 1210100000:09:267:0004). 

Порушення прав позивача полягає також в тому, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно залишаються зареєстрованими заборони та обтяження (номери записів: № 20991272, № 20991289, № 20990607, № 20990637), внесені на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 35730923 від 18 червня 2017 року. З огляду на фактичну відсутність будь-яких зобов`язань спадкоємців позичальника перед банком, наведені обставини порушують їх права на вільне розпорядження своїм нерухомим майном.

Враховуючи викладене,  ОСОБА_1 просив: 
- визнати припиненими зобов`язання за кредитним договором від 23 серпня 2007 року № 5622414, укладеним між ОСОБА_5 та ЗАТ «ПУМБ», правонаступником якого є АТ «ПУМБ»;
- визнати припиненою іпотеку за договором іпотеки від 23 серпня 2007 року № 5622558, укладеним між ОСОБА_5 та ЗАТ «ПУМБ», правонаступником якого є АТ «ПУМБ», посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Жуковою Ю. В. за реєстровим номером 826 (предметом іпотеки є: домоволодіння - реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1279154512101, номер в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 9758076; земельна ділянка - кадастровий номер 1210100000:09:267:0004, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1279122612101, цільове призначення: обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0999 га, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 );
- скасувати державну реєстрацію обтяження - заборону на нерухоме майно, щодо домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , внесену до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за номером 20991272 (номер запису про обтяження) на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 35730923 від 18 червня 2017 року;
- скасувати державну реєстрацію обтяження - іпотеки, щодо домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , внесену до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за номером 20991289 (номер запису про іпотеку) на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 35730923 від 18 червня 2017 року;
- скасувати державну реєстрацію обтяження - заборону на нерухоме майно, щодо земельної ділянки кадастровий номер 1210100000:09:267:0004, внесену до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за номером 20990607 (номер запису про обтяження) на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 35730923 від 18 червня 2017 року;
- скасувати державну реєстрацію обтяження - іпотеки, щодо земельної ділянки кадастровий номер 1210100000:09:267:0004, внесену до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за номером 20990637 (номер запису про іпотеку) на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 35730923 від 18 червня 2017 року;
- стягнути з АТ «ПУМБ» судові витрати, пов`язані з розглядом справи, які понесені або будуть понесені ОСОБА_1 .

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 15 квітня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач АТ «ПУМБ» з дотриманням вимог Закону пред`явив свої вимоги: № КНО-44.2.2/298 від 24 травня 2024 року, № КНО-44.2.2/298 від 24 травня 2024 року до спадкоємців ОСОБА_5 після отримання ними 04 квітня 2024 року свідоцтв про на спадщину, тобто з дотриманням строків визначених частиною другою статті 1281 ЦК України в редакції Закону № 2478-VIII. Тому позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання припиненими зобов`язань за кредитним договором, визнання припиненою іпотеки, скасування державної реєстрації заборон та обтяжень є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Крім того, надаючи оцінку твердженням позивача про належний спосіб захисту його прав, місцевий суд зазначив, що позовна вимога про встановлення факту того, що договір припинився є неналежним способом захисту прав та інтересів позивача, адже правова невизначеність у відносинах банка та позивача щодо стану взаємних прав та обов`язків щодо погашення боргу спадкодавця цілком об`єктивно визначена й позивач обізнаний про свій обов`язок. Суд вважав, що позивачем не доведено, які його права (інтереси) порушені, невизнані або оспорено відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Позовна вимога про визнання іпотечного договору припиненим не підлягає задоволенню з тих підстав, що не передбачено такого способу захисту права та інтересу, як визнання договору припиненим.

Судом першої інстанції також враховано, що 15 жовтня 2024 року ухвалою Самарського районного суду міста Дніпропетровська було відкрито провадження у справі № 206/5214/24 за позовом АТ «ПУМБ» до ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на нерухоме майно, одержане у спадщину, в рамках якої ОСОБА_1 та інші спадкоємці мають право у процесуальний спосіб довести безпідставність вимог АТ «ПУМБ» до спадкоємців.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 05 листопада 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 15 квітня 2025 року змінено, виклавши його мотивувальну частину у редакції цієї постанови.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що судовим рішенням у цивільній справі № 206/4723/17 було встановлено та в даному випадку відповідно до статті 82 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не потребує доказування та обставина, що ПАТ «ПУМБ» було обізнане про смерть ОСОБА_9 , починаючи з 10 серпня 2015 року, та ПАТ «ПУМБ» не зверталося до спадкоємців позичальника з вимогами про повернення кредитних коштів у строк, передбачений статтею 1281 ЦК України (у редакції, чинній на час смерті позичальника). Однак місцевий суд помилково вказав, що звернення відповідача, як кредитора з вимогами до спадкоємців після отримання ними 04 квітня 2024 року свідоцтв про право на спадщину на предмет іпотеки є правомірним.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про виключення з тексту рішення місцевого суду мотивів відмови у задоволенні позову у зв`язку з дотриманням АТ «ПУМБ» строку для пред`явлення вимоги до спадкоємців, після отримання ними 04 квітня 2024 року свідоцтв про право на спадщину.

Разом з цим, апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції щодо обрання позивачем неналежного способу захисту, оскільки на момент подання даного позову до суду 06 березня 2024 року, АТ «ПУМБ» ніяким чином не порушувало права спадкоємців щодо направлення їм вимоги та не впливало на вільне володіння майном. Місцевий суд правильно зазначив, що позивач ОСОБА_1 не позбавлений права у справі № 206/5214/24 за позовом АТ «ПУМБ» до ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на нерухоме майно, одержане у спадщину, довести безпідставність такого позову.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

05 грудня 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Чуміна К. Г. подала засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 15 квітня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 листопада 2025 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга подана на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України та обґрунтована тим, що суди не врахували правових висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц, від 13 березня 2018 року у справі № 520/7281/15-ц, від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18, від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18, від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19, від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц, від 19 жовтня 2022 року у справі № 910/14224/20, від 20 вересня 2023 року у справі № 592/11227/20, у постановах Верховного Суду від 18 квітня 2019 року у справі № 676/5226/14-ц, від 09 грудня 2019 року у справі № 337/1253/16-ц, від 29 січня 2020 року у справі № 520/14971/16, від 22 квітня 2020 року у справі № 562/2627/18, від 27 серпня 2020 року у справі № 757/3276/18-ц, від 21 жовтня 2020 року у справі № 364/289/19, від 17 березня 2021 року у справі № 206/4723/17, від 30 червня 2021 року у справі № 754/13738/13-ц, від 27 липня 2022 року у справі № 274/7378/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 645/3067/19, від 17 серпня 2022 року у справі № 450/441/19,від 22 серпня 2022 року у справі № 597/977/21, від 02 лютого 2023 року у справі № 569/2672/21, від 22 лютого 2023 року у справі № 143/1483/19, від 13 вересня 2023 року у справі № 295/7291/20, від 13 червня 2024 року у справі № 333/8899/21.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 грудня 2025 відкрито касаційне провадження в цій справі та витребувано її матеріали із Самарського районного суду міста Дніпра, оскільки відповідно до Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів від 26 лютого 2025 року № 4273-ІХ змінено найменування Самарського районного суду міста Дніпропетровська.

31 грудня 2025 року справа № 206/1169/24 надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 липня 2026 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. 

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 

Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Чуміної К. Г. мотивована тим, що Верховним Судом у справі №206/4723/17 встановлено припинення зобов`язань спадкоємців позичальника перед AT «ПУМБ», що випливають із кредитного договору № 5622414 як основних, так і додаткових, в силу спливу преклюзивних строків пред`явлення таких вимог банком згідно статей 1281, 1282 ЦК України, а саме закінчення шестимісячного строку з моменту, коли банк був обізнаний про смерть позичальника/іпотекодавця ОСОБА_9 .

Оскільки банком пропущено шестимісячний строк пред`явлення вимоги до спадкоємців від дня, коли він дізнався про відкриття спадщини, то основні і додаткові зобов`язання за кредитним договором є припиненими, а отримання спадкоємцями боржника свідоцтв про право на спадщину вже після спливу визначеного законом строку на пред`явлення вимоги і припинення зобов`язань, жодним чином не впливає на цю обставину та не може бути використане як спосіб для штучного поновлення строку на пред`явлення вимоги кредитора спадкоємцям. Навіть з урахуванням Перехідних положень Закону № 2478-VIII відсутні підстави для застосування нової редакції статті 1281 ЦК України, так як на момент введення в дію зазначеного Закону, а саме 04 лютого 2019 року, вказані правовідносини вже три роки як припинилися (строк на пред`явлення вимог сплив 10 лютого 2016 року). До спірних правовідносин підлягає застосуванню стаття 1281 ЦК України в редакції, чинній до 04 лютого 2019 року. Однак суд першої інстанції помилково застосував положення статті 1281 ЦК України у новій редакції до правовідносин, які виникли раніше, що прямо суперечить вимогам законодавства та усталеній судовій практиці.

Апеляційний суд вказав, що підставою для звернення до суду є не лише порушення, а й невизнання або оспорення суб`єктивного права, яке породжує стан правової невизначеності, натомість суд дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для захисту прав позивача, фактично проігнорувавши саме той факт, що право позивача на відсутність зобов`язання та припинення іпотеки не визнається відповідачем, а в Державному реєстрі речових прав продовжує існувати запис про обтяження. Наявність зареєстрованої іпотеки та заборони відчуження об`єкта нерухомості об`єктивно обмежує можливість позивача повноцінно реалізовувати своє право власності, що відповідно до наведеного самим судом визначення є саме порушенням права, оскільки позивач позбавлений можливості вільно розпоряджатися майном.

Оскільки з 16 січня 2020 року законодавець виключив такий спосіб захисту порушених речових прав, як скасування запису про державну реєстрацію права, то в цій справі саме скасування державної реєстрації обтяження нерухомого майна є правомірним та ефективним способом захисту прав позивача, з урахуванням положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У січні 2026 року представник АТ «ПУМБ» - Посметна М. М. подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому зазначила, що оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, ухваленими відповідно до вимог чинного законодавства України, з урахуванням всіх фактичних обставин справи, тому підстави для скасування постанови Дніпровського апеляційного суду від 05 листопада 2025 року відсутні.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

23 серпня 2007 року між ОСОБА_5 та ЗАТ «ПУМБ», правонаступником якого є ПАТ «ПУМБ», було укладено кредитний договір № 5622414, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у сумі 100 000 доларів США (т. 1 а.с. 115-121).

З метою забезпечення виконання позичальником зобов`язань за вказаним кредитним договором 23 серпня 2007 року між ЗАТ «ПУМБ» та ОСОБА_5 було укладено іпотечний договір № 5622558, предметом якого є домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 та земельна ділянка, кадастровий номер 1210100000:09:267:0004 (т. 1 а.с. 10-14, 122-126).

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2014 року у справі № 206/5269/14-ц стягнуто із ОСОБА_5 на користь ПАТ «ПУМБ» заборгованість за кредитним договором від 23 серпня 2007 року № 5622414, яка станом на 15 липня 2014 року складається із: заборгованості за кредитом - 48 332,22 доларів США, заборгованості за непогашеними процентами за користування кредитом - 3 491,38 доларів США, сума пені за порушення строків виконання зобов`язання - 1 965,58 доларів США, сума штрафів за порушення обов`язків - 1 000 доларів США, а всього - 54 789,18 доларів США, а також стягнуто суму штрафів за порушення обов`язків щодо поновлення дії договорів страхування у розмірі 74 035,50 грн та судовий збір у розмірі 3 654,00 грн(т. 1 а.с. 109-111).

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 лютого 2015 року рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2014 року в частині стягнення пені за порушення строків виконання зобов`язання та штрафу за порушення зобов`язання за кредитним договором змінено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ «ПУМБ» пеню в сумі 22 990 грн та штраф за порушення зобов`язання в сумі 11 700 грн. Вказано загальну суму заборгованості за кредитним договором 51 823,60 доларів США замість 54 789,81 доларів США.

07 березня 2015 року керівником сектору підтримки та супроводження Департаменту стягнення кредитів ПАТ «ПУМБ» ОСОБА_10 було направлено на адресу ОСОБА_5 вимогу про усунення порушення виконання основного зобов`язання за кредитним договором протягом 30 днів (т. 1 а. с. 107).

Вказана вимога була отримана ОСОБА_5 17 березня 2015 року, що підтверджується поштовим повідомленням з її особистим підписом в графі вручено (т. 1 а.с. 108).

Зі свідоцтва про смерть, виданого 29 травня 2015 року Самарським відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції вбачається, що ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що зроблено актовий запис за № 538 (т. 1 а.с. 15).

08 червня 2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кравченко О. О. було заведено спадкову справу № 13/2017 індекс справи 02-14 відносно померлої ОСОБА_5 (т. 2 а.с. 53-248).

13 червня 2017 року між ПАТ «ПУМБ» та ТОВ «ФК «БРАВО» було укладено договір про відступлення права вимоги № 1419/44.4. Предметом вказаного договору є відступлення первісним кредитором новому кредиторові, а новий кредитор приймає право грошової вимоги, що належить первісному кредиторові і стає кредитором за кредитним договором від 23 серпня 2007 року № 5622414, укладеним між ПАТ «ПУМБ» та ОСОБА_5 . В силу цього договору до нового кредитора перейшли права первісного кредитора як кредитора в грошових зобов`язаннях, що виникли з основного договору. Права грошової вимоги за основним договором переходить до нового кредитора з моменту укладення даного договору (т. 1 а.с. 73-74).

14 червня 2017 року ОСОБА_11 подала державному реєстратору КП «Реєстратор майнових прав» Петропавлівської селищної ради Дніпропетровської області Жуку В. М. заяву про державну реєстрацію права власності, яка зареєстрована у базі даних про реєстрацію заяви і запитів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 14 червня 2017 року о 14:47:59 год. за реєстраційним номером 22760983.

18 червня 2017 року державним реєстратором КП «Реєстратор майнових прав» Петропавлівської селищної ради Дніпропетровської області Жуком В. М. було винесено рішення № 35730923 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Вирішено провести державну реєстрацію права власності на домоволодіння, що розташоване на АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки 1210100000:09:267:0004, за суб`єктом ПАТ «ПУМБ».

14 червня 2017 року о 14:47:59 год. державним реєстратором КП «Реєстратор майнових прав» Петропавлівської селищної ради Дніпропетровської області Жуком В. М. було зареєстровано за ПАТ «ПУМБ» право власності на домоволодіння, що розташоване на АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки 1210100000:09:267:0004.

Також 14 червня 2017 року о 14:47:59 державним реєстратором КП «Реєстратор майнових прав» Петропавлівської селищної ради Дніпропетровської області Жуком В. М. було зареєстровано за ПАТ «ПУМБ» право власності на земельну ділянку, площею 0,0999 га, кадастровий номер 1201100000:09:267:0004.

З довідок від 07 грудня 2007 року за № 402/01-16 та № 403/01-16, наданих приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу, встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є спадкоємцями після смерті ОСОБА_5 , про що заведена спадкова справа № 13/20107, номер у спадковому реєстрі 60763554.

20 червня 2018 року між ТОВ «ФК «БРАВО» та ТОВ «Ісіда Солюшн» укладено договір про відступлення права вимоги № 1419/44.4-1, за яким первісний кредитор відступає новому кредиторові, а новий кредитор приймає право грошової вимоги, що належить первісному кредиторові на підставі договору про відступлення права вимоги № 1419/44.4 від 13 червня 2017 року укладеного між первісним кредитором та ПАТ «ПУМБ» і стає кредитором за кредитним договором від 23 серпня 2007 року № 5622414, укладеного між ПАТ «ПУМБ» та ОСОБА_5 (т. 1 а.с. 98).

20 червня 2018 року між ТОВ «ФК «БРАВО» та ТОВ «Ісіда Солюшн» було підписано акт прийому передачі до договору про відступлення права вимоги від 20 червня 2018 року № 1419/44.4-1 (т. 2 а.с. 5).

21 червня 2018 року ТОВ «ФК «Браво» направлено на адресу померлої ОСОБА_5 повідомлення за вих. № 50 про те, що ТОВ «ФК «БРАВО» відступило ТОВ «Ісіда Солюшн» право грошової вимоги за кредитним договором від 23 серпня 2007 року № 5622414, укладеного між ПАТ «ПУМБ» та ОСОБА_5 (т. 2 а.с. 6).

28 травня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіною І. Г. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі під № 22, відповідно до якого стягнуто на користь ТОВ «Ісіда Солюшн», який є новим кредитором за договором про відступлення права вимоги від 20 червня 2018 року № 1419/44.4-1 заборгованості за кредитним договором від 23 серпня 2007 року № 5622414 з боржника ОСОБА_5 . Станом на 28 травня 2019 року заборгованість ОСОБА_5 за договором про відступлення права вимоги від 20 червня 2018 року № 1419/44.4-1 за кредитним договором від 23 серпня 2007 року № 5622414 не погашена. Загальна сума, яка підлягає стягненню з боржника ОСОБА_5 на користь ТОВ «Ісіда Солюшн» склала 872 173,18 грн, що за офіційним курсом НБУ станом на 13 червня 2017 року дорівнює еквівалент 33 454,15 доларів США, що з урахуванням плати за вчинення виконавчого напису склало 874 673,18 грн (т. 2 а.с. 8).

У вересні 2018 року ОСОБА_1 , який діє у своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_3 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ПАТ «ПУМБ», КП «Реєстратор майнових прав», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Орган опіки та піклування Управління -служба у справах дітей Самарської районної у м. Дніпрі ради, про визнання договору іпотеки недійсним, скасування рішення про державну реєстрацію прав, скасування запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Рішенням Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 05 липня 2018 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 12 березня 2019 року,позов       ОСОБА_1 ,який діє усвоїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер від 18 червня 2017 року № 35730923, винесене державним реєстратором КП «Реєстратор майнових прав» Петропавлівської селищної ради Дніпропетровської області Жуком В. М. Виключено з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис від 14 червня 2017 року № 20991245 про державну реєстрацію за ПАТ «ПУМБ» права власності на об`єкти нерухомого майна, домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1278154512101), та запис від 14 червня 2017 року № 20990581 про державну реєстрацію за ПАТ «Перший Український міжнародний банк» права власності на земельну ділянку, кадастровий номер 1210100000:09:267:0004 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1279122612101), розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . Стягнуто з КП «Реєстратор майнових прав» Петропавлівської селищної ради на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 судові витрати зі сплати судового збору по 640,00 грн кожному. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 17 березня 2021 року у справі № 206/4723/17 рішенняСамарського районного суду м.Дніпропетровська від 05липня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 березня 2019 року в частині вирішення позовних вимог до КП «Реєстратор майнових прав» Петропавлівської селищної ради Дніпропетровської області скасовано і ухвалено у цій частині нове рішення. У задоволенні позову ОСОБА_1 , який діє у своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_3 , ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Реєстратор майнових прав» Петропавлівської селищної ради Дніпропетровської області відмовлено. Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 05 липня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 березня 2019 року в частині вирішення позовних вимог до ПАТ «ПУМБ» про визнання незаконним і скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 18 червня 2017 року № 35730923 скасовано і ухвалено у цій частині нове рішення. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , який діє у своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_3 , ОСОБА_2 до ПАТ «ПУМБ» про визнання незаконним і скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 18 червня 2017 року № 35730923 відмовлено. В іншій частині рішення Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 05 липня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 березня 2019 року залишено без змін (т. 1 а.с. 22-44).

15 червня 2021 року ТОВ «Ісіда Солюшн» було направлено на адресу Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори та приватного нотаріуса Кравченко О. О. заяву (претензію кредитора) за вих. № 13 про включення боргових вимог до спадкової маси.

В прохальній частині претензії ТОВ «Ісіда Солюшн» просило включити до спадкової справи ОСОБА_5 вимоги ТОВ «Ісіда Солюшн», які випливають з кредитного договору від 23 серпня 2007 року № 5622414 та договору про відступлення права вимоги від 20 червня 2018 року № 1419/44.4-1 у розмірі: 872 173,18 грн, що за офіційним курсом НБУ, станом на 13 червня 2017 року складає в еквіваленті 33 454,15 доларів США. Зареєструвати дану заяву (претензію) ТОВ «Ісіда Солюшн» про включення боргових вимог до спадкової маси в книзі обліку спадкових справ. Повідомити спадкоємців про дану претензію. У разі звернення спадкоємців до нотаріальної кантори із заявами про отримання спадщини ОСОБА_5 , повідомити ТОВ «Ісіда Солюшн» (кредитора) про коло осіб, що отримали свідоцтво про право на спадщину (т. 2 а.с. 11-12).

30 червня 2021 року Восьмою дніпровською державною нотаріальною конторою направлено на адресу ТОВ «Ісіда Солюшн» повідомлення за вих. № 677/01-16 про те, що отримана претензія від 15 червня 2021 року за вих. 13 до спадкоємців ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , переслана ними за належністю приватному нотаріусу Дніпровського міського нотаріального округу Кравченко О. О. для долучення до спадкової справи № 13/2017 (т. 2 а.с. 14).

З вимог АТ «ПУМБ» до ОСОБА_1 вих. № 4448 та вих. № 4450 від 14 грудня 2021 року та вих. № 4450 про усунення порушення основного зобов`язання встановлено, що заборгованість ОСОБА_5 за кредитним договором від 23 серпня 2007 року № 5622414 станом на 14 грудня 2021 року (включно) склала 941 581 грн. У зв`язку із вказаною обставиною банк вимагав усунути порушення зобов`язань за кредитним договором, у випадку невиконання законних вимог банку, буде змушений через 30 днів з моменту отримання цієї вимоги розпочати процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки, які надійшли рекомендованим листом з описом та отримано ОСОБА_1 15 грудня 2021 року, що підтверджується його особистим підписом в поштовому повідомленні про вручення (т. 1 а.с. 45-48).

ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_3 на адресу АТ «ПУМБ» направив письмові заперечення на вимоги банку за вих. №№ 4448, 4449, 4450, 4451 від 14 грудня 2021 року, які були направлені АТ «ПУМБ» рекомендованим листом з описом (т. 1 а.с. 49-51).

З повідомлення приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Кравченка О. О. від 29 листопада 2023 року № 215/02-14 за спадковою справою № 13/2017 встановлено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є спадкоємцями майна       ОСОБА_5 ,яка померла           ІНФОРМАЦІЯ_1  (т.1 а.с. 21).

04 квітня 2024 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кравченко О. О. було зареєстровано в реєстрі під № 784, 785 (спадкова справа № 13/2017) свідоцтво про право на спадщину за законом, за яким ОСОБА_1 є спадкоємцем 1/3 частки домоволодіння та земельної ділянки, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_5 (т. 2 а.с. 199, 201).

Також, 04 квітня 2024 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кравченко О. О. було зареєстровано в реєстрі під № 786, 787 (спадкова справа № 13/2017) свідоцтво про право на спадщину за законом, за яким ОСОБА_2 є спадкоємцем 1/3 частки домоволодіння та земельної ділянки, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_5 (т. 2 а.с. 203, 205).

04 квітня 2024 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кравченко О. О. було зареєстровано в реєстрі під № 788, 789 (спадкова справа № 13/2017) свідоцтво про право на спадщину за законом, за яким ОСОБА_3 є спадкоємцем 1/3 частки домоволодіння та земельної ділянки, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_5 (т. 2 а.с. 207, 209).

24 травня 2024 року за вих. № КНО-44.2.2/297 представником АТ «ПУМБ» на адресу ОСОБА_1 , який діє від себе та в інтересах неповнолітньої особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_2 була направлена вимога кредитора до спадкоємців про виконання зобов`язання ОСОБА_5 перед АТ «ПУМБ» за кредитним договором від 23 серпня 2007 року № 5622414, договору іпотеки від 23 серпня 2007 року № 5622558 та погасити заборгованість у розмірі 941 581 грн (т. 1 а.с. 156-158).

Відповідно до наданого АТ «ПУМБ» розрахунку суми дострокового погашення кредиту від 23 серпня 2007 року № 5622414 ОСОБА_5 станом на 24 травня 2024 року, сума дострокового погашення склала 70 468,44 грн, з яких: 48 332,22 грн - основний борг, що складається з: 28 432,44 грн - термінова сума, 19 899,78 грн - прострочена сума; 22 136,22 грн - відсотки, що складаються з: 184,60 грн - термінова сплата, 21 951,62 грн - прострочена сума (т. 1 а.с. 104).

Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було зареєстровано право власності у розмірі по 1/3 на кожного на предмет іпотеки банку, а саме: домоволодіння та земельну ділянку розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (т. 2 а.с. 215-218).

2. Мотивувальна частина 

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За змістом пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Касаційна скарга представника   ОСОБА_1 - адвоката Чуміної К. Г.не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У частині першій статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Як передбачено частиною першою статті 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

У частині першій статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

За змістом статей 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов`язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - стаття 1048 ЦК України), що підлягає сплаті.

Отже, у випадку настання строку виконання зобов`язання за кредитним договором, у тому числі і випадку, передбаченому частиною другою статті 1050 ЦК України, позичальник повинен повернути кредитору позику у повному обсязі та нараховані на час повернення проценти.

Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно з частиною першою статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Закон України «Про іпотеку» є спеціальним законом щодо врегулювання правовідносин з приводу іпотечного майна.

У статті 1 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

За змістом статті 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

За рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання (частина перша статті 7 Закону України «Про іпотеку»).

Майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. У разі задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки майновий поручитель набуває права кредитора за основним зобов`язанням (стаття 11 Закону України «Про іпотеку»).

Отже, законодавець диференціює правовий статус іпотекодавця залежно від його участі в основному зобов`язанні: у разі коли іпотекодавець є стороною (зобов`язаною особою) за основним правовідношенням, він набуває статусу боржника; якщо ж іпотекодавець передає нерухоме майно в іпотеку для забезпечення виконання зобов`язання іншої особи перед іпотекодержателем, він виступає як майновий поручитель.

Підстави для припинення зобов`язання визначені у статтях 598-609 ЦК України.

За змістом статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Згідно зі статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про іпотеку» у редакцій, чинній на час виникнення спірних правовідносин, іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Згідно з частинами першою-третьою статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання, спеціального майнового права) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна навіть у випадку, якщо до відома набувача не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності (право господарського відання, спеціальне майнове право) на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права та несе всі його обов`язки за іпотечним договором в обсязі та на умовах, що існували до набуття такою особою права власності на предмет іпотеки. Якщо право власності (спеціальне майнове право) на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальності перед іпотекодержателем за виконання основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки.

Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з частинами першою, другою статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

У статтях 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 1269 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою-четвертою статті 1273 цього Кодексу.

Відповідно до статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно зі статтею 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців.

Відповідно до статті 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Оскільки зі смертю боржника зобов`язання щодо повернення позики (кредиту) входять до складу спадщини, то застосуванню підлягають норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора.

Згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

У разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовились від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця.

При цьому необхідно враховувати, що спадкування - це вольовий акт (окрім деяких винятків), яким спадкоємець свідомо приймає рішення про прийняття спадщини або свідомо не користується правом відмовитися від такого прийняття спадщини, тобто безпосереднє волевиявлення або презюмується, якщо особа проживала зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини і не відмовилася від її прийняття або якщо законний представник неповнолітньої чи недієздатної особи не відмовився від прийняття спадщини.

Враховуючи існування вольового критерію, у цивільних правовідносинах прийнято вважати, що кожен спадкоємець діє добросовісно, як добрий господар, який є зваженим, передбачливим і розсудливим під час прийняття юридично значущих рішень та обрання варіанта власної поведінки. Дотримання наведених норм забезпечуватиме стабільність цивільного обороту.

У ЦК України серед положень про порядок задоволення вимог кредитора спадкодавця в імперативному порядку визначений справедливий баланс між законними інтересами та правомірними очікуваннями кредитора спадкодавця та відповідними, зустрічними їм, інтересами спадкоємців.

Дотримання цього балансу полягає в тому, щоб забезпечити задоволення вимог кредитора спадкодавця за рахунок спадкового майна, не порушивши майнових прав та інтересів спадкоємців такої особи.

Визначення цього балансу законодавцем сформульовано таким чином, що спадкоємці боржника повинні відповідати за його зобов`язаннями в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Зокрема, за правилом частини першої статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Спадкування є способом безоплатного набуття майна, а тому стягнення боргів спадкодавця з його спадкоємців у межах вартості отриманої спадщини є справедливим щодо законних інтересів та правомірних очікувань кредитора.

Урахування вартості спадщини дає підстави стверджувати, що спадкоємець може задовольнити вимоги кредитора спадкодавця за рахунок іншого власного майна, що не входить до складу спадщини, якщо успадковане майно становить для спадкоємця більший інтерес, ніж те власне майно, яке спадкоємець може передати кредитору в рахунок погашення заборгованості.

Законодавець зберігає за кредитором право вимоги у разі смерті боржника. У такому випадку відбувається правонаступництво, яке є транслятивним, тобто таким, що переносить права та обов`язки на нового боржника.

Право на захист є складовою будь-якого суб`єктивного права. Визнавши за особою певне цивільне право, законодавець тим самим визнає за кредитором право вимагати надання захисту, у тому числі й у судовому порядку.

У справі, яка переглядається, суди попередніх інстанцій встановили наявність спадкоємців після смерті боржника  ОСОБА_5 , які не відмовилися від прийняття спадщини та вважаються такими, що її прийняли. Відсутність оформленого свідоцтва про право на спадщину на час пред`явлення позову не спростовує факту прийняття спадщини та не припиняє прав і обов`язків, що входять до її складу (стаття 1296 ЦК України). Водночас положення частини другої статті 1281 ЦК України пов`язують початок перебігу строку для пред`явлення кредитором вимог із моментом одержання спадкоємцями свідоцтва про право на спадщину, а тому відсутність доказів його отримання не свідчить про втрату кредитором права вимоги.

Установивши, що зобов`язання за кредитним договором від 23 серпня 2007 року № 5622414, укладеним між ОСОБА_5 та ЗАТ «ПУМБ», правонаступником якого є АТ «ПУМБ», не припинилися у зв`язку зі смертю боржника та входять до складу спадщини, а також, що існують спадкоємці, які лише 04 квітня 2024 року (після звернення до суду з позовом в цій справі) отримали свідоцтва про право на спадщину, суди попередніх інстанцій дійшли правильних висновків про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до АТ «ПУМБ» про визнання припиненими зобов`язань за кредитним договором, визнання припиненою іпотеки, скасування державної реєстрації заборон та обтяжень.

Доводи касаційної скарги про те, що зобов`язання за кредитним договором від 23 серпня 2007 року № 5622414 та договором іпотеки від 23 серпня 2007 року № 5622558 підлягають визнанню припиненими у зв`язку з тим, що банком пропущено строк пред`явлення вимоги до спадкоємців, визначений частиною третьою статті 1281 ЦК України, є необґрунтованими, оскільки сам собою факт смерті боржника не є підставою для припинення зобов`язання, адже кредитне зобов`язання не є таким, що нерозривно пов`язане з особою боржника, а тому входить до складу спадщини та переходить до спадкоємців. Відповідно, смерть ОСОБА_5 не припинила ані основного зобов`язання, ані забезпечувального - іпотеки, яка відповідно до статті 17 Закону України «Про іпотеку» припиняється виключно у випадках, прямо передбачених законом, серед яких відсутня смерть іпотекодавця.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції (у незміненій після апеляційного перегляду частині) та апеляційний суд правильно визначилися з характером спірних правовідносин і нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і дали їм належну оцінку згідно зі статтями 76-78, 81, 89, 367, 368 ЦПК України, правильно встановили обставини справи, внаслідок чого ухвалили законні й обґрунтовані судові рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

З огляду на характер спірних правовідносин та встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи, посилання заявника в касаційній скарзі на правові висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц, від 13 березня 2018 року у справі № 520/7281/15-ц, від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18, від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18, від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19, від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц, від 19 жовтня 2022 року у справі № 910/14224/20, від 20 вересня 2023 року у справі № 592/11227/20, у постановах Верховного Суду від 18 квітня 2019 року у справі № 676/5226/14-ц, від 09 грудня 2019 року у справі № 337/1253/16-ц, від 29 січня 2020 року у справі № 520/14971/16, від 22 квітня 2020 року у справі № 562/2627/18, від 27 серпня 2020 року у справі № 757/3276/18-ц, від 21 жовтня 2020 року у справі № 364/289/19, від 17 березня 2021 року у справі № 206/4723/17, від 30 червня 2021 року у справі № 754/13738/13-ц, від 27 липня 2022 року у справі № 274/7378/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 645/3067/19, від 17 серпня 2022 року у справі № 450/441/19, від 22 серпня 2022 року у справі № 597/977/21, від 02 лютого 2023 року у справі № 569/2672/21, від 22 лютого 2023 року у справі № 143/1483/19, від 13 вересня 2023 року у справі № 295/7291/20, від 13 червня 2024 року у справі № 333/8899/21 є безпідставним, оскільки висновки судів першої та апеляційної інстанцій не суперечать висновкам, викладеним у зазначених постановах, а відповідні аргументи касаційної скарги фактично зводяться до незгоди із встановленими обставинами справи та необхідності переоцінки доказів, що за приписами статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

З урахуванням того, що інші наведені в касаційній скарзі доводи аналогічні доводам апеляційної скарги та були предметом дослідження й оцінки судом апеляційної інстанції, який з дотриманням вимог статей 367, 368 ЦПК України перевірив їх та обґрунтовано спростував, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення від 09 грудня 1994 року у справі «Ruiz Torija v. Spain»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення від 27 вересня 2001 року у справі «Hirvisaari v. Finland»).

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77-80, 89, 367 ЦПК України. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у оскаржуваних судових рішеннях, питання обґрунтованості висновків судів попередніх інстанцій, Верховний Суд виходить з того, що у справі, яка переглядається, було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновків судів.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції в незміненій після апеляційного перегляду частині та постанову апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції вирішує питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, відсутні.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - адвоката Чуміної Катерини Григорівни залишити без задоволення.

Рішення Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 15 квітня 2025 року в незміненій після апеляційного перегляду частині та постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 листопада 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Сердюк

В. В. Шипович