Справа № 375/762/26
Провадження № 2-п/375/10/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2026 року 

Рокитнянський районний суд Київської області у складі головуючого судді Антипенка В. П.
за участю секретаря судового засідання: Голованової В.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в селищі Рокитне Білоцерківського району Київської області справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» звернулося до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат, судового збору та витрат на правову допомогу. 
В обґрунтування позову зазначає, що 08.02.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та відповідачем було укладено кредитний договір № 560436581 у формі електронного документу. 
Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача.
Після укладення договорів факторингу позивачу було відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором, згідно якого позивач набув права вимоги до відповідача у сумі 48597,84 грн, з яких: 10112,84 грн. заборгованості з основного боргу, 38485,00 грн заборгованості за відсотками.
Заборгованість за цим договором відповідач не погасив, внаслідок чого позивач, посилаючись на приписи ст. 512,514, 1082 ЦК України, звернувся до суду. 
Ухвалою суду від 30.03.2026 було відкрито провадження по справі.
Ухвалою суду від 27.04.2026 постановлено справу слухати заочно.
Ухвалою суду від 02.06.2026 заочне рішення скасовано та призначено справу до розгляду.
Представник позивача просив суд розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, у разі неявки відповідача в судове засідання не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач у судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи (п.1 ч. 8 ст 128 ЦПК України), заяв про відкладення розгляду справи суду не надавав.
Ураховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
28.06.2026 відповідачка подала відзив на позов, у якому, не заперечуючи факту отримання кредитних коштів, зазначила про те, що ані договір кредитування від 08.02.2023 № 560436581, ані договір факторингу не передбачають права фактора нараховувати відсотки після «купівлі» боргу. Особа, яка набула право вимоги за договором відступлення (у тому числі за договором факторингу), не є кредитодавцем, а отже: не надавала боржнику грошові кошти; не може стягувати відсотки як плату за користування кредитом за період після переходу права вимоги.
Відповідачка посилається на правові позиції Верховного Суду, відповідно до яких новий кредитор (фактор), який набув право вимоги за договором факторингу, не має права нараховувати проценти за користування кредитом після переходу права вимоги, оскільки не є кредитодавцем і не надавав боржнику грошові кошти.
Відповідачка також посилається на те, що нарахована первісним та вторинним кредиторами сума по відсоткам за користування кредитом – 38485,00 грн. значно перевищує тіло кредиту – 10112,84 грн.
Також просила врахувати, що нею під час дії договору було сплачено 10799,00 грн. на погашення кредиту. Наведене додатково свідчить, що нарахована сума відсотків перевищує розумні межі.

29.06.2026 представник позивача надіслав на адресу суду відповідь на відзив, у якому вказував на те, що виходячи зі змісту пункту 2.2 Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року, можна дійти до висновку, що до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» перейшло не лише право грошової вимоги до Боржника, а й усі інші права та обов`язки первісного кредитора за кредитним договором, включаючи право нараховувати відсотки за користування кредитними коштами відповідно до умов кредитного договору. Позивач у праві вимагати від відповідача повернення отриманих за кредитним договором коштів, а також процентів за неправомірне користування такими коштами, що передбачено ч. 2 ст. 625
ЦК України.

29.06.2026 відповідачка надіслала на адресу суду заперечення, у яких звертала увагу на те, що стягнення з неї відсотків, передбачених ст. 625 ЦК України, супереречить приписам п. 18 Перехідних та прикінцевихт положень ЦК України. З цих підстав відповідачка просила відмовити у позові у частині нарахування відсотків. 

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 08.02.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та відповідачем було укладено договір кредитної лінії № 560436581, за умовами якого товариство надає позичальнику кредитний ліміт у розмірі 20000,00 грн (п. 2.1 договору).
Відповідно до п. 7.2 договору, основна сумі редиту має бути повернена Позичальником не пізніше ніж протягом 5 календарних днів після настання однієї з наступних обставин: закінчення строку дії Договору в порядку, передбаченому п. 11.1 Договору; дострокового припинення дії Договору, в порядку передбаченому п.9.1.1.2. або п. 9.1.1.7. Договору.
Відповідно до п. 9.1.1.2 договору, кредитодавець має право в односторонньому порядку вимагати від Позичальника дострокового повернення Кредиту та сплати процентів за користування Кредитом в разі виявлення недостовірної, неповної або помилкової інформації у Заявці на отримання Кредиту, та/або отримання негативної інформації про Позичальника в Бюро кредитних історій, та/або в разі дострокового припинення надання Кредитодавцсм фінансових послуг, та/або у разі дострокового розірвання Договору в порядку передбаченому Договором, та/або прострочення сплати нарахованих процентів Позичальником, та/або виявлення факту ініціювання переказу отриманого за цим договором Кредиту на рахунки організаторів азартних ігор для участі в азартних іграх.
Відповідно до п 9.1.1.7 договору, у разі затримання Позичальником сплати процентів за користування Кредитом щонайменше на один місяць Кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, шляхом повідомлення Позичальника про дострокове припинення Договору.
Відповідно до п. 8.3 кредитного договору, за умови якщо Позичальник не скористається умовами зменшення витрат та загальної вартості Кредиту за Договором на умовах пункту 8.5. Договору, то зобов`язання Позичальника по сплаті процентів за весь строк Дисконтного періоду кредитування визначається за процентною ставкою 766,50 (сімсот шістдесят шість цілих п`ять десятих) відсотків річних, що на день укладення Договору становить 2,10 відсотків в день від суми залишку Кредиту що знаходиться у Позичальника за кожний день користування ним.
Пунктом 8.4. договору передбачено, що зобов`язання по сплаті процентів за користування Кредитом після закінчення Дисконтного періоду кредитування визначається за процентною ставкою 1087,70 відсотків річних, що на день укладення Договору становить 2,98 відсотків в день від суми залишку Кредиту, що знаходиться у Позичальника за кожний день користування ним.
Відповідно до п. 8.5.1., якщо Позичальник здійснить дострокове повернення всієї суми отриманого Кредиту до закінчення строку Дисконтного періоду, то зобов`язання Позичальника по сплаті процентів за фактичні дні користування Кредитом будуть визначатися за процентною ставкою 135,05 відсотків річних, що на день укладення Договору становить 0,37 відсотків від суми Кредиту за кожний день користування нимДоговір укладено дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції. 
08.02.2023 відповідачеві було перераховано кредит у сумі 1000,00 грн., 09.02.2023 – 600 грн, 09.02.2023 – 1750,00 грн, 09.02.2023 – 500 грн., 1000,00 грн, 1000,00 грн, 600,00 грн, 11.02.2023 – 750,00 грн. 850,00 грн.,1000,00 грн., 700,00 грн.,1000,00 грн.,600,00 грн., 600,00 грн.,1000,00 грн.,500,00 грн.,1000,00 грн.,12.02.2023 – 300,00 грн,300,00 грн.,600,00 грн.,500,00 грн.,1000,00 грн.,13.02.2023 – 650,00 грн., 500,00 грн., 14.02.2023 - 700,00 грн, 15.02.2023 600,00 грн, що підтверджується копіями платіжних доручень. Всього 19600 грн.
Відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», відповідач частково погасив заборгованість у сумі 10799,00 грн.
28.11.2018 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» було укладено договір факторингу, строк дії якого неодноразово продовжувався, за яким право вимоги до відповідача 31.12.2023 було передано ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» (т. 1 а.с. 85).
10.10.2024 між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ОНЛАЙН ФІНАНС» було укладено договір факторингу, за яким право вимоги до відповідача було передано ТОВ ОНЛАЙН ФІНАНС».
15.07.2025 ТОВ «ОНЛАЙН ФІНАНС» та позивач уклали договір факторингу № 15/07/25 Е, відповідно до умов якого позивачу було відступлено право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором, згідно якого позивач набув права вимоги до відповідача у сумі 48597,84 грн, з яких: 10112,84 грн. заборгованості з основного боргу, 38485,00 грн заборгованості за відсотками. (т. 1 а.с.97)
Доказів повного погашення кредитної заборгованості матеріали справи не містять.
Вирішуючи спір, судом враховано таке.
Відповідно до ч. 1ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно положень статей 3,627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей визначених родовими ознаками.
Згідно ч. 1ст. 1047 ЦК України, у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, договір позики укладається у письмовій формі незалежно від суми.
Відповідно до ч. 1ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Згідно ст. 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.
Відповідно до ст. 8 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.
Згідно ч. 6 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію", відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону.
Відповідно до ст.3,12 Закону України "Про електронну комерцію", якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом, тобто даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Вирішуючи спір, суд дійшов таких висновків.
Суд не погоджується із твердженнями відповідача у тій частині, що особа, яка набула право вимоги за договором відступлення (у тому числі за договором факторингу), не може нараховувати відсотки за наданим кредитом.
Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Згідно зі статтею 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.
Судом встановлено, що право грошової вимоги, яке грунтувалося на укладеному між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» кредитному договорі із відповідачем, було передане спочатку ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» (додаткова угода до договору факторингу від 31.12.2023 (т. 1. а.с. 85), а потім 15.07.2025 – позивачу (т. 1 а.с.97). При цьому ні договори факторингу, ні додаткові угоди до них не містять будь-яких обмежень прав фактора щодо нарахування відсотків за правом грошової вимоги, яке було відступлене.
Посилання відповідача на постанови Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 у справі № 909/968/16; постанову Великої Палати ВС від 08.11.2023 у справі № 206/4841/20 (провадження №14-55цс22); постанову Великої Палати ВС від 16.03.2021 у справі № 906/1174/18 (провадження №12-1гс21); постанову ВС у складі колегії суддів від 28.07.2021 у справі №761/33403/17, до уваги судом не приймаються, оскільки ці висновки касаційного суду стосуються інших правових відносин та не є релевантними до спору, який розглядається.
Отже, на переконання суду, факт відступлення права грошової вимоги свідчить про перехід до фактора і права нарахування та вимоги сплати відсотків за кредитним договором.
Щодо перевищення розміру відсотків над тілом кредиту, суд зазначає таке.
Відповідно до п. 8.2 договору, процентні ставки за Договором є фіксованими і не підлягають зміні кредитодавцем в односторонньому порядку в сторону погіршення для Позичальника. Загальні витрати за Договором та загальна вартість Кредиту за Договором залежить від обраної моделі поведінки позичальника і прораховується в порядку описаному нижче.
Пунктом 8.3 договору передбачено, що за умови якщо позичальник не скористається умовами зменшення витрат та загальної вартості кредиту за договором на умовах пункту 8.5. договору, то зобов`язання позичальника по сплаті процентів за весь строк Дисконтного періоду кредитування визначається за процентною ставкою 766,50 (сімсот шістдесят шість цілих п`ять десятих) відсотків річних, що на день укладення договору становить 2,10 відсотків в день від суми залишку Кредиту що знаходиться у позичальника за кожний день користування ним (далі – Базова процентна ставка).
Відповідно до п. 8.4. договору, зобов`язання по сплаті процентів за користування Кредитом після закінчення Дисконтного періоду кредитування визначається за процентною ставкою 1087,70 (одна тисяча вісімдесят сім цілих сім десятих) відсотків річних, що на день укладення Договору становить 2,98 відсотків в день від суми залишку Кредиту, що знаходиться у Позичальника за кожний день користування ним.
Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, що набрав чинності 24 грудня 2023 року доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» пунктом 5, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Наведені норми, які регулюють питання споживчого кредитування, передбачають, що починаючи з 24 грудня 2023 року денна ставка має бути не більше 2,5 %, з 23 квітня 2024 року не більше 1,5 %, а з 21 серпня 2024 року не більше 1 %.
А тому слід врахувати поетапне зменшення розміру денної процентної ставки у зв`язку з набранням чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» до укладення між сторонами договору та здійснити перерахунок відсотків за кредитним договором.
Суд звертає увагу на те, що позивачем у розрахунок заборгованості враховано сплату відповідачкою 10799,00 грн. (т. 1 а.с. 111), яку було зроблено до початку періоду нарахування відсотків.
Станом на 09.05.2023 розмір заборгованості за тілом кредиту складає 10112,84 грн, сума нарахованих та не сплачених відсотків складала 13472,12 грн. Після 09.05.2023 кредитна заборгованість не погашалася.
Отже, у період з 09.05.2023 по 10.10.2024, позивач мав право нараховувати позичальнику відсотки у такому розмірі:
за період з 24.12.2023 по 22.04.2024, 10112,84 грн. борг, 122 дні, ставка 2,5%, 122 х 2,5= 305%, 10112,84 х 305 % = 30 873,32 грн;
за період з 23.04.2024 по 10.10.2024, 10112,84 грн. борг, 170 днів, ставка 1,5%, 170 х 1,5= 255 %, 10112,84 х 255 % = 25 787,74 грн;
Всього відсотків, розрахованих у межах вимог закону: 30 873,32 + 25 787,74 = 56 661,06 грн.
Натомість позивач просить стягнути 38485,00 грн., що відповідає умовам договору та не суперечить закону.
За вимогами ЦПК України суди повинні враховувати висновки, викладені у постановах Верховного Суду.
Так, у пункті 141 Постанови від 05.04.2023 року у справі № 910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду уточнила свій висновок зроблений у іншій справі таким, що у разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за «користування кредитом»(стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором.
Так, відповідно до розрахунку ціни позову, відсотки за кредитом нараховувалися з 09.05.2023 по 10.10.2024.
Згідно із п. 11.1 кредитного договору, договір набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та діє протягом 5 (п`яти) років, а в частині розрахунків до повного та належного їх виконання. У будь-якому разі зобов`язання, що виникли під час дії Договору, діють до повного їх виконання. 
Позичальник має право користуватися Кредитом від дати фактичного отримання суми Кредиту за кожним Траншем та до закінчення строку дії Договору чи його дострокового розірвання. (п. 11.2)
Перевіривши правильність нарахування відсотків за цей строк суд дійшов висновку, що вказані розрахунки зроблені правильно, з урахуванням, правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, відповідно до якої нарахування позивачем відсотків за користування кредитними коштами поза межами строку дії договору позики є безпідставним, тому проценти за користування кредитними коштами за кредитним договором нараховувалися позивачем у межах строку дії договору.
Отже, нарахування відсотків відбувалося у межах строку дії кредитного договору та відповідно до процентної ставки, обумовленої сторонами кредитного договору та вимог ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», пунктом 5 якої встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%.
Щодо справедливості нарахування відсотків за вказаним договором, суд не може врахувати аргументи, які наведені позивачкою з огляду на таке.
Стаття 21 Закону України «Про споживче кредитування» визначає межі відповідальності споживача за невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит. 
Також на дотримання принципу справедливості у частині відповідальності за неналежне виконання зобов`язань (нарахування неустойки), зазначає і Велика Палата Верховного Суду у постановах від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 703/1181/16-ц 
У даній справі відповідачці нараховані відсотки не як санкція, а як узгоджена сторонами договору плата за користування коштами позичальника, що не може підпадати під обмеження, визначені ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування».
Обмеження розміру відсотків, як вже зазначалося вище, встановлені п. 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», порушення якого судом не встановлено.
Суд також звертає увагу на те, що ні із позову, ні із розрахунку ціни позову (т. 1 а.с. 111-114), ні із виписки по особовому рахунку відповідача (т. 1 а.с. 115) не вбачається того, що із відповідача стягуються у тому числі і відсотки, нараховані відповідно до ст. 625 ЦК України.
Отже, оскільки нарахування відсотків відбувалося на умовах, визначених договором, саме за користування кредитними коштами, застосування до спірних правовідносин приписів п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, як наполягала відповідачка, є безпідставниим.
Отже, позов слід задовольнити повністю, стягнути із відповідача: заборгованість у сумі 48597,84 грн, з яких: 10112,84 грн. заборгованості з основного боргу, 38485,00 грн заборгованості за відсотками.
У силу приписів ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі: 2662,40 грн.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України).
Відповідно до ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує обставини, визначені у ч.3 ст.141 ЦПК України, зокрема обґрунтованість витрат та пропорційність до предмета спору з урахуванням ціни позову; поведінку сторони під час розгляду справи; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надано акт прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) з надання правової допомоги згідно Договору № 20/08/25-01 від 20.08.2025, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» та АБ «Соломко та партнери».
Суд вважає, що суму витрат понесених позивачем на професійну правничу допомогу завищено, оскільки вид правової допомоги, що вказаний у акті від 29.12.2025, та невелика складність справи, не вимагали значного обсягу юридичної і технічної роботи та значних витрат часу на виконання даних робіт адвокатом.
Враховуючи складність справи, наданий адвокатом обсяг послуг (зокрема, збір документів, підготовка позовної заяви та подача її до суду), затрачений ним час на надання таких послуг, критерій реальності таких витрат та пропорційність складності справи вартості послуг адвоката, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну (правничу) допомогу у розмірі 3000,00 грн.
Керуючись статтями 258-259, 264-265, 268, 354-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
УХВАЛИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задовольнити повністю.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» 48597,84 (сорок вісім тисяч п`ятсот дев`яносто сім гривень 84 коп) грн. заборгованості, за кредитним договором № 560436581 від 08.02.2023.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» 2662,40 (дві тисячі шістсот шістдесят дві гривні 40 коп.) грн. витрат по сплаті судового збору.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» 3000,00 (три тисячі гривень 00 коп.) грн. витрат на правову допомогу.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.
Повне найменування сторін:
позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС», 02090, м. Київ Харківське шоссе,19 офіс 2005, код ЄДРПОУ 42986956
відповідач: ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Суддя В. П. Антипенко