ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2026 року	м. Львів	Справа № 460/1497/25 пров. № А/857/28238/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
судді-доповідача -	Шевчук С. М.	
суддів -	Боршовського Т. І.	
 	Носа С. П.	
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на окрему ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 04 травня 2026 року у справі № 460/1497/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про зобов`язання вчинити певні дії, 
місце ухвалення судового рішення 	м. Рівне	
суддя у І інстанції	Комшелюк Т.О.	
дата складання повного тексту рішення	04 травня 2026 року 	

ВСТАНОВИВ:
І. ОПИСОВА ЧАСТИНА
Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 04 травня 2026 року у справі № 460/1497/25 задоволено заяву ОСОБА_1 про визнання протиправними дій, вчинених суб`єктом владних повноважень на виконання рішення суду у справі №460/1497/25.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, вчинені на виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 07.05.2025 року у адміністративній справі №460/1497/25 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 призначеної пенсії за віком в меншому розмірі. 
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області вжити заходи щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону при виконанні судового рішення. Установлено Головному управління Пенсійного фонду України в Рівненській області тридцяти денний строк з дня отримання (вручення) копії цієї ухвали для подання до суду доказів вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону при виконанні судового рішення.
Не погоджуючись з обумовленою ухвалою суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та ухвалити нову, якою відмовити позивачу у задоволенні заяви. В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
На підтвердження доводів апеляційної скарги зазначає, що при винесенні окремої ухвали та визнаючи дії Головного управління протиправними щодо виконання рішення суду, судом було зроблено хибний висновок про те, що Головне управління безпідставно не провело виплату пенсії позивачу у повному обсязі після набрання рішення законної сили мотивуючи це п.1 Порядку «цим Порядком визначено механізм здійснення з бюджету Пенсійного фонду України видатків на виплату сум пенсій (щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці), призначених (перерахованих) на виконання судових рішень, зокрема, за період, що передує даті набрання чинності рішенням суду, за джерелами їх виплати (фінансування) . Отже, такий Порядок не може ставити у залежність виплату в повному обсязі перерахованої пенсії після набрання відповідним рішенням суду законної сили. »
Звертає увагу суду на те, що судом безпідставно було стверджено, що цей порядок регулює виплати пенсій лише до набрання законної сили.
Суд, при винесенні ухвали не врахував та не проаналізував, що п. 2 Порядку визначено, що перераховані пенсії за рішенням суду - сума пенсії або щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації пенсії, доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, щомісячної доплати до пенсії, адресної допомоги до пенсійної виплати та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством), визначена як різниця між розміром призначеної/перерахованої на виконання судового рішення суми виплати та визначеним органом Пенсійного фонду України розміром, з урахуванням положень нормативно-правових актів. 
Видатки на виплату нарахованих пенсій (щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці) за рішеннями суду за минулий час (тобто за період, визначений за рішеннями суду, які набрали законної сили та видані або ухвалені після набрання чинності Законом України “Про гарантії держави щодо виконання судових рішень”, на виконання яких визначено зобов`язання органу Пенсійного фонду України здійснити нарахування/перерахунок/виплату сум пенсії, доплат, надбавок тощо до пенсії, довічного грошового утримання суддям у відставці, за час, що передує даті набрання законної сили такими рішеннями суду) та перерахованих пенсій за такими рішеннями суду здійснюються за окремими напрямами, передбаченими в бюджеті Пенсійного фонду України на таку мету, за джерелами виплати відповідних сум, визначених законодавством (п. 4 Порядку).
Невиплачені протягом поточного бюджетного періоду суми нарахованих на виконання рішень суду сум пенсій (щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці) за минулий час і перерахованих пенсій за рішенням суду виплачуються в наступному бюджетному періоді в межах встановлених бюджетних асигнувань у порядку, передбаченому пунктами 5 цього Порядку.
Порядок регулює не лише виплату суми нарахованих на виконання рішень суду сум пенсій перерахованих пенсій за рішенням суду ( це сума за минулий час, а й визначена як різниця між розміром призначеної/перерахованої на виконання судового рішення суми виплати та визначеним органом Пенсійного фонду України розміром, з урахуванням положень нормативно-правових актів). То ж зазначає, що твердження суду є безпідставними, а отже ухвала суду від 04.05.2026 підлягає скасуванню.
Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення.
Про розгляд апеляційної скарги відповідач повідомлений через електронний кабінет сервісу "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), підтвердженням чого є відповідні дані автоматизованої системи документообігу суду. 
Про дату, час та місце розгляду справи позивач повідомлений засобами поштового зв`язку, про що матеріали справи містять відповідні докази.
За відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, суд апеляційної інстанції розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів (п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України). 

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що Постанова КМУ №821 від 14.07.2025 «Про затвердження Порядку здійснення з бюджету Пенсійного фонду України видатків на виплату пенсій (щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці), призначених (перерахованих) на виконання судових рішень», не є законом, а тому як підзаконний нормативно-правовий акт не може змінювати в бік звуження права громадян, які встановлені нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.
Суд зауважив, що ст.1 Першого протоколу до Конвенції встановлено, що кожна фізична чи юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. 
Також суд урахував, що ЄСПЛ у своїх рішеннях неодноразово вказував на те, що органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від від 07.05.2025 у справі №460/1497/25, яке набрало законної сили 09.01.2026:
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області призначити ОСОБА_1 з 24.10.2024 пенсію за віком на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку згідно зі ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області виплачувати ОСОБА_1 з 24.10.2024 пенсію за віком на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку згідно зі ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». 
На виконання цього рішення суду Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області з 24.10.2024 позивачу призначено пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи”. 
Розмір пенсії, призначеної на виконання рішення суду, визначений згідно з Законом України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування“ (далі Закон), як це передбачено вищевказаною статтею 55 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, з 24.10.2024 становить 7174,16 грн, з 01.01.2026 — 7188,20 грн.
Сума пенсії, нарахована на виконання судового рішення у цій справі за період з 24.10.2024 по 31.01.2026 становить 109477,84 грн. 
Станом на 12.05.2026 заборгованість за рішенням суду у справі №460/1497/25 обліковується в Реєстрі судових рішень за №821-72964.
У березні 2026 позивачу виплачено частину боргу на виконання рішення суду в сумі — 3258,50 грн, у квітні 2026 виплачено в сумі 1132,70 грн.
30.04.2026 позивач подала до суду заяву у порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, у якій зазначила, що вказане рішення суду не виконується Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області, в частині виплати призначеної та нарахованої пенсії.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.
Відповідно до ст.129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Згідно ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.
Відповідно до ч.2, 3 ст.14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Згідно зі ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Відповідно до частини першої статті 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
Так, стаття 383 КАС України передбачає можливість звернутися до суду із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду. Ця стаття є останньою в розділі IV КАС України «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах» і містить чіткі вимоги до такої заяви, строк звернення, порядок її розгляду та наслідки невідповідності вимогам заяви.
Отже, зі змісту наведеної норми, слід дійти висновку, що як крайній захід для захисту прав особи позивача, на користь якої ухвалене рішення суду, закон встановив можливість звернення до суду з відповідною заявою.
Перед тим як подати таку заяву, стягувач має використати всі можливі засоби для виконання судового рішення. Зокрема, наявність рішення суду, яке набрало законної сили, зобов`язує суб`єкта владних повноважень здійснити його виконання. У випадку, коли боржник добровільно не виконує рішення суду, стягувач має вчинити дії для виконання рішення суду в примусовому порядку відповідно до вимог Закону № 1404-VIII, і тільки після того, як стягувач використав усі можливості для примусового виконання рішення суду, а воно залишається не виконаним, тоді в такої особи виникає право звернутися до суду із заявою в порядку статті 383 КАС України.
З матеріалів справи убачається, що 15.04.2026 року було відкрито виконавче провадження №80622668 в даній справі, однак нарахована заборгованість по пенсії позивачу не виплачена у повному обсязі.
Згідно листа Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 20.01.2026 №1700-0202-8/5035 на виконання судового рішення розмір пенсії пенсії позивача з 24.10.2024 становить 7174,16грн, а з 01.01.2026 становить 7188,20грн. Сума пенсії, нарахована на виконання судового рішення у цій справі за період з 24.10.2024 по 31.01.2026 становить 109477,84 грн. Також вказано, що виплата пенсії на виконання судового рішення проводиться з урахуванням норм Порядку здійснення з бюджету Пенсійного фонду України видатків на виплату пенсій (щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці), призначених (перерахованих) на виконання судових рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.07.2025 №821, в межах бюджетних асигнувань.
Отож суду належить дати правову оцінку щодо не виконання відповідачем судового рішення у цій справі в частині, яка стосується виплати позивачу донарахованих сум пенсії у повному обсязі, виплату яких, як стверджує відповідач, здійснює в межах бюджетного фінансування. 
Статтею 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» передбачено, що держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є, зокрема, державний орган.
Посилання органу ПФУ на відсутність коштів у межах бюджетних асигнувань суперечить бюджетному законодавству в контексті виконання судових рішень. 
Відповідно до ч. 4 ст. 3 цього ж Закону, у разі якщо кошти за судовим рішенням не виплачено, виконання здійснюється за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.
У зразковому рішенні у справі «Кечко проти України» (заява № 49774/99) ЄСПЛ наголосив: «Органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань».
У рішенні у справі «Бурдов проти Росії» (заява № 59498/00) суд зазначив, що державний орган не може посилатися на брак коштів для виправдання боргу, присудженого судовим рішенням.
У справі «Горнсбі проти Греції» (заява № 18357/91) ЄСПЛ констатував, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система допущення, щоб остаточне, обов`язкове судове рішення залишалося неефективним на шкоду одній зі сторін.
Невиплата донарахованої пенсії є триваючим порушенням ст. 1 Першого протоколу до Конвенції (право на мирне володіння майном), оскільки законне право на отримання соціальних виплат у визначеному судом розмірі є «майном» у розумінні Конвенції.
Виділення коштів на виплату заборгованості за судовими рішеннями «в межах бюджетних асигнувань» або створення черг (реєстрів) всередині системи ПФУ є суто внутрішнім організаційним питанням суб`єкта владних повноважень.
Жодні внутрішні інструкції, брак фінансування чи відсутність трансфертів із Державного бюджету не можуть нівелювати абсолютний обов`язок відповідача виконати судове рішення.
Оцінюючи аргументи відповідача, суд критично та відхиляє його посилання на те, що виплата донарахованих сум пенсії здійснюється виключно «в межах бюджетного фінансування» та за процедурою, встановленою Порядком здійснення з бюджету Пенсійного фонду України видатків на виплату пенсій (щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці), призначених (перерахованих) на виконання судових рішень, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 821 від 14.07.2025.
Зазначений Порядок № 821 є підзаконним нормативно-правовим актом, який лише визначає внутрішній технічний та операційний механізм здійснення видатків на виконання судових рішень у системі органів Пенсійного фонду України. Даним Порядком не запроваджується жодних правових підстав для відстрочення, зупинення чи черговості виконання судових рішень, що набрали законної сили, а також не передбачається право органу ПФУ утримувати належні стягувачу суми за наявності чинного судового акта.
Жодні підзаконні акти Кабінету Міністрів України чи внутрішні процедури розподілу асигнувань боржника не мають вищої юридичної сили, ніж норми Конституції України та законів України, а тому не можуть обмежувати або фактично блокувати право особи на отримання присуджених сум. Конституційний обов`язок виконання судового рішення, закріплений у ст. 129-1 Конституції України, є абсолютним і не може бути поставлений у залежність від внутрішнього адміністрування видатків чи бюджетних процедур відповідача
Окремо суд наголошує, що заперечуючи проти заяви та посилаючись на процедуру за Постановою КМУ № 821, скаржник не надав суду жодних належних, допустимих та переконливих доказів вжиття реальних, активних і дієвих заходів, спрямованих на виділення з бюджету коштів, необхідних для повного виконання вказаного судового рішення в частині виплати Позивачу донарахованих сум пенсії.
Відповідачем не доведено вчинення жодних активних дій, як-от: формування та направлення додаткових чи цільових бюджетних запитів до Пенсійного фонду України або Міністерства фінансів України, звернень щодо збільшення асигнувань чи наближення фінансування для погашення заборгованості саме за цим судовим рішенням.
Саме лише пасивне очікування надходження бюджетних коштів та посилання на норми Порядку № 821 без вчинення активних організаційно-управлінських дій не свідчить про поважність причин невиконання судового акта, або виконання.
Фактичне нарахування коштів у внутрішніх базах даних ГУ ПФУ за відсутності їх реальної виплати Позивачу протягом тривалого часу є формою формалізму, яка нівелює суть правосуддя.
Ризики бюджетного дефіциту або недосконалості механізму видатків не можуть перекладатися на приватну особу (стягувача), законні очікування якої захищені ст. 1 Першого протоколу до Конвенції (право на мирне володіння майном).
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність дій Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, вчинених на виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 07.05.2025 року у адміністративній справі №460/1497/25 щодо нарахування та виплату ОСОБА_1 призначеної на виконання судового рішення пенсії за віком у меншому розмірі ніж фактично мала б бути виплачена. 
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Відповідно до статті 8 Конституції України, статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (рішення від 21 січня 1999 року), зокрема, зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Європейської конвенції з прав людини і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент.
Тому за наведених вище підстав, якими обґрунтовано судове рішення, суд не убачає необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, зазначені сторонами, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у цій справі.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.
Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,  
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області залишити без задоволення.
Окрему ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 04 травня 2026 року у справі № 460/1497/25 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення. Порядок, строки та підстави подання касаційної скарги на рішення суду апеляційної інстанції визначено ст.ст. 328-331 КАС України. 

Головуючий суддя	 	С. М. Шевчук 	
судді	 	Т. І. Боршовський 	
 	 	С. П. Нос