Справа № 331/7296/25
Провадження № 2/331/1238/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 липня 2026 року м. Запоріжжя 
Олександрівський районний суд міста Запоріжжя в складі:
головуючого - судді - Скользнєвої Н.Г.,
за участю секретаря - Постарнак М.М.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в місті Запоріжжі цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Інова нова» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
В С Т А Н О В И В:

18.12.2025 р. до Олександрівського районного суду міста Запоріжжя надійшла позовна заява ТОВ «Іннова-нова» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики № 7595950325 від 28.03.2025 р. в розмірі 24503,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 28.03.2025 між ТОВ «Інова нова» та ОСОБА_1 було укладено електронний Договір про надання грошових коштів у позику № 7595950325 (далі – кредитний договір) на суму 10 000,00 грн. Позичальник кредит отримала, проте не виконала взяті на себе зобов`язання та не повернула кредит та проценти за користування ним. Загальна сума заборгованості становить 24 503 ,00 грн., з яких: 10 000,00 грн. – тіло кредиту; 14 503,00 грн. – відсотки. На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача загальну суму заборгованості в розмірі 24 503 ,00 грн., а також судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. 
Ухвалою Олександрівського районного суду міста Запоріжжя від 08 січня 2026 року зазначену справу прийнято до розгляду та відкрито провадження, вирішено розглядати у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін (а.с. 61-62).
12.02.2026 до суду надійшов відзив відповідачки, в якому зазначено, що позовні вимоги вона не визнає та вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів існування та розміру заборгованості, а розмір нарахованих відсотків є надмірним, неспівмірним і порушує її права як споживача. Окрім того вона є дружиною військовослужбовця, тому відсотки, нараховані за кредитним договору підлягають списанню. (а.с. 75-78)
18.02.2026 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що позивачем надано усі необхідні та допустимі докази, що підтверджують реальний рух коштів. Зокрема, надано довідку оператора, який здійснював платіж, із зазначенням дати, часу, суми, платіжного ідентифікатора та реквізитів картки, на яку було здійснено переказ. Така інформація є офіційними даними фінансового посередника, сформованими на підставі бухгалтерських і транзакційних документів. Відсотки передбачені умовами кредитного договору, які відповідач добровільно прийняла і нараховані не є штрафними санкціями, пенею або неустойкою, а тому суд не може втручатися в свободу договору без доведених підстав недобросовісності позивача. Позивач не нараховує відсотки після закінчення строку кредитування. Окрім того, відповідачка частково сплачувала щомісячні платежі, що підтверджує факт підписання договору, отримання кредитних коштів та погодження з умовами кредитування. Окремо повідомлено, що у назві позивача відбулась зміна: з ТОВ "ІННОВА ФІНАНС" на ТОВ «ІННОВА НОВА». (а.с. 85-88)
Ухвалою Олександрівського районного суду міста Запоріжжя від 08 червня 2026 року зобов`язано АТ «ТАСКОМБАНК» надіслати суду документи, які підтверджують надходження на картковий рахунок ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 10 000,00 грн. та виписку з карткового рахунку ОСОБА_1 . (а.с. 103-104)
Представник позивача у судове засідання не з`явився, у позовній заяві зазначено про розгляд справи за його відсутності. 
Відповідачка подала заяву про розгляд справи за її відсутності.
Суд, вивчивши позовні вимоги позивача, відзив відповідачки, перевіривши наявні в матеріалах справи докази, приходить до такого.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Матеріалами справи встановлено, що 28.03.2025 між ТОВ «Інова фінанс» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання грошових коштів у кредит № 7595950325 (а.с. 20-32). 
В подальшому ТОВ «Інова фінанси» змінило назву на ТОВ «Іннова нова».
За умовами кредитного договору: п. 2.3 Сума кредиту (загальний розмір) складає: 10 000 грн.
п.2.4. Тип кредиту – кредит; п.2.5. Строк кредиту (строк дії Договору) 360 днів; п. 2.7. Мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби; п. 2.6.1. Стандартна процентна ставка в день застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 2.5. цього Договору та становить: 1% за кожен день користування Кредитом, яка застосовується протягом перших 180 (ста вісімдесяти) календарних днів з дати укладення цього Договору. В цей період можливе використання Позичальником право користування Кредитом за Зниженою процентною ставкою. 0.87% за кожен день користування Кредитом, яка застосовується у період починаючи з 181 (ста вісімдесят першого) календарного дня з дати укладення цього Договору і до закінчення строку дії цього Договору або до дати фактичного повернення всієї суми кредиту (до тієї із дат яка настане раніше).
Факт укладання кредитного договору відповідачкою не заперечується, а отже не підлягає доведенню.
На виконання умов договору, 28.03.2025 позивачем перераховано на картку ОСОБА_1 , яка емітована в АТ «ТАСКОМБАНК», 10 000,00 грн. (а.с. 35)
Факт отримання грошових коштів ОСОБА_1 також підтверджується випискою по рахунку АТ «ТАСКОМБАНК», відповідно до якої 28.03.2025 на її картку надійшло - 10 000,00 грн. (а.с. 110)
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.
Отже, сума кредиту в розмірі 10 000,00 грн. підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь позивача. 
Щодо вимоги про стягнення з відповідачки нарахованих процентів за користуванням кредитом, суд виходить з такого. 
Як вбачається з розрахунку позивача за період з 28.03.2025 по 02.12.2025, відповідачці нараховані проценти в розмірі - 22 203,00 грн., з яких 9 200,00 сплачено, 14 503,00 грн. - заборгованості за процентами.
Суд вважає, що розмір процентів не є співмірним тілу кредиту, суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації за користування коштами.
У постанові ВС від 12.02.2025 у справі № 679/1103/23 зазначено, що принципи справедливості, добросовісності та розумності передбачають, зокрема, обов`язок особи враховувати потреби інших осіб у цивільному обороті, проявляти розумну дбайливість і добросовісно вести переговори (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 910/719/19 (пункт 6.20)).
Отже, сторони повинні сумлінно та добросовісно співпрацювати з метою належного виконання укладеного договору. Кредитор у зобов`язанні має створити умови для виконання боржником свого обов`язку, для чого вчиняє не тільки дії, визначені договором, актами цивільного законодавства, але й ті, які випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту (частина перша статті 613 ЦК України).
Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Під час стягнення заявленої позивачем заборгованості необхідно керуватись чітко обумовленими між контрагентами кредитного договору умовами, а не іншими умовами, які дають змогу кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно велику суму компенсації, оскільки така непропорційно велика сума компенсації не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
Отже, вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищеними, не відповідає передбаченим у частині третій статті 509, частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Частинами першою та другою статті 1056-1 ЦК України унормовано, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Сторонами дійсно було погоджено розмір процентів і порядок їх нарахування, однак, суд вважає за необхідне звернути увагу, що відповідно до розрахунку заборгованості нараховані кредитодавцем проценти вдвічі перевищує суму, отриману відповідачкою в кредит.
З цього приводу слід зазначити, що відповідачка, як пересічний споживач кредитних послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не змогла ефективно здійснити свої права бути поінформованою про дійсні умови кредитування, які викладені в декількох значних за об`ємом документах, які не містять прозорості та зрозумілості, зокрема, щодо розміру нарахувань за кредитом. А тому, на думку суду, укладення договору перетворюється на непомірний тягар для відповідачки, як споживача та джерело отримання невиправданих прибутків кредитором.
Крім того, з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України, участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту.
Це узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09 квітня 1985року № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», в якій зазначено наступне: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.
У наведених Керівних принципах для захисту інтересів споживачів визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями.
Пунктами 1.2 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985року № 39/248, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17 травня 1973року № 543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11 травня 2005року (пункти 9, 13, 14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23 квітня 2008року про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, у тому числі у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на доконтрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди.
Директива 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11 травня 2005року розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди, фінансові послуги через їх складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов`язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і таким чином ефективного вибору.
Відповідно до положень Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року № 39/248 споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями.
Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абз.3 пп.3.2 п.3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).
Окрім цього, як зазначено в рішенні Конституційного суду України від 11 липня 2013року № 7-рп/2013, у випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п.6 ст. 3, ч.3 ст. 509 та ч.1-2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшити.
У цьому рішенні Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками – фізичними особами.
Такого ж самого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19 (провадження № 61-1602св20).
Також, відповідно до постанови Великої палати Верховного Суду від 18 березня 2020року у справі № 902/417/18, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення.
Відповідно до пункту 8.38 зазначеної постанови з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика палата Верховного Суду дійшла до висновку, що виходячи з принципі розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу так і процентів річних як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.
Застосовуючи аналогію та враховуючи те, що сума нарахованих відповідачці процентів за користування кредитом не є співрозмірною сумі наданого кредиту у розмірі 10 000,00 грн., суд дійшов висновку про те, що необхідно зменшити розмір процентів за кредитним договором, на які позивач має право, до розміру отриманих відповідачем кредитних коштів, тобто до 10 000,00 грн.
Враховуючи оплати відповідачки в розмірі 9 200,00 грн., з неї підлягає стягненню відсотки за користування кредитом в розмірі 800 грн.
Доводи відповідачки про списання нарахованих процентів на підставі того, що вона є дружиною військовослужбовця, не приймаються судом на підставі такого.
Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (частина перша статті 14 ЦК України).
Так, за положеннями статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами, в тому числі в частині права позикодавця на одержання від позичальника разом з позикою і процентів від її суми, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором (частина 1 статті 1048 ЦК України).
Між тим, у відповідності до пункту 15 статті 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців" (у редакції станом на 10 жовтня 2023 року), військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля.
Відповідно до свідоцтва про шлюб ОСОБА_2 та ОСОБА_1 11.12.2025 року уклали шлюб, місце державної реєстрації Цифровий офіс державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України. (а.с. 82)
З довідки № 1559/471 від 07.01.2026 вбачається, що ОСОБА_2 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 . (а.с. 79)
Шлюб укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 11.12.2025 року, а відповідно до розрахунку заборгованості позивача, період заборгованості становить з 28.03.2025 по 02.12.2025 р., тому пільги, передбачені п.15 ст.14 ЗУ статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий за хист військовослужбовців», не поширюються на відповідачку. (а.с. 82)
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачки слід стягнути на користь позивача сплачений судовий збір пропорційно задоволеним вимогам.
Керуючись статтями 10-13, 60,74,79, 84,88, 259, 263-265 ЦПК України, суд
В И Р І Ш И В :
Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Інова нова» (04071, м. Київ, вул. Верхній Вал, буд. № 10) задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ; адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інова нова» (код ЄДРПОУ 44127243, місцезнаходження: 04071, м. Київ, вул. Верхній Вал, буд. № 10) заборгованість за договором № 7595950325 від 28.03.2025 у розмірі 10 800 (десять тисяч вісімсот) гривень 00 копійок, яка складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 10 000,00 грн., заборгованості за відсотками в розмірі 800,00 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ; адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інова нова» (код ЄДРПОУ 44127243, місцезнаходження: 04071, м. Київ, вул. Верхній Вал, буд. № 10) судовий збір у розмірі 1 065 (одна тисяча шістдесят п`ять) гривень 86 копійок.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення. 
Повний текст рішення складено 17 липня 2026 року.

Суддя: Н.Г.Скользнєва