Гребінківський районний суд Полтавської області 
___________________________________________________________________________________
| Справа №: 528/1257/25

Провадження № 2/528/48/26

Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України
23 липня 2026 року | м. Гребінка

Гребінківський районний суд Полтавської області у складі: 
головуючого судді Вітківського М.О., 
при секретарі Лободюк Є.М.
за участі сторін:
представника позивача Пількевич Т.А. (у режимі відеоконференції)
представника відповідача ОСОБА_1 (у режимі відеоконференції)
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Гребінка з повною технічною фіксацією судового процесу в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , співвідповідач: ОСОБА_5 , треті особи: приватний нотаріус Лубенського районного нотаріального округу Полтавської області - Горбань Владислав Володимирович, приватний нотаріус Лубенського нотаріального округу Полтавської області, Карпець Оксана Михайлівна, про визнання недійсним договорів дарування, договорів купівлі-продажу земельних ділянок внаслідок їх фіктивності, повернення сторін договорів у первісний стан, -
в с т а н о в и в:

09.10.2025 року представник позивача ОСОБА_2 адвокат Пількевич Т.А. звернулась до Гребінківського районного суду Полтавської області з вказаним позовом, яким просить суд:
- визнати Договір дарування земельної ділянки (кадастровий номер: 5320883200:00:003:1034) від 21 серпня 2025 року, посвідчений приватним нотаріусом Лубенського районного нотаріального округу Полтавської області, Горбанем В.В., зареєстровано в реєстрі за №1156, недійсними внаслідок його фіктивності та застосувати наслідки визнання договору недійсним шляхом повернення сторін в первісний стан;
- визнати Договір дарування земельної ділянки (кадастровий номер: 5320880800:00:001:0518) від 21 серпня 2025 року, посвідчений приватним нотаріусом Лубенського районного нотаріального округу Полтавської області, Горбанем В.В., зареєстровано в реєстрі за №1156, недійсними внаслідок його фіктивності та застосувати наслідки визнання договору недійсним шляхом повернення сторін в первісний стан.
- стягнути з ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 30 000, 00 грн. (тридцяти тисяч гривень) 00 копійок та судовий збір у розмірі 3027 (три тисячі двадцять сім гривень) 90 копійок, який було сплачено при подачі позовної заяви. 
В обґрунтування позову зазначила, що рішенням Гребінківського районного суду Полтавської області від 04 листопада 2015 року у справі № 528/1110/13-ц задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 700 150 гривень заборгованості за договорами позики, 3 775 гривень 80 коп. судового збору, 45 гривень послуг банку, 4 545 гривень 17 коп. витрат на правову допомогу, 8 500 гривень витрат, пов`язаних з явкою представника до суду. 
17 травня 2016 року на виконання вказаного рішення суду було видано виконавчий лист, який був пред`явлений до примусового виконання до ВДВС Гребінківського районного управління юстиції. Постановою державного виконавця від 10 червня 2016 року було відкрито виконавче провадження № 51381865. 
Вказує, що крім цього, рішенням Гребінківського районного суду Полтавської області від 21 грудня 2020 року у справі № 528/332/20 було задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 інфляційні витрати та три проценти річних в сумі 218 967 грн 25 коп., 2 190 грн 00 коп. сплаченого позивачем судового збору за подання позову до суду та 10 000 грн 00 коп. понесених витрат на правничу допомогу. 
25 січня 2021 року на виконання вказаного рішення суду було видано виконавчий лист, який був пред`явлений до примусового виконання до Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Постановою державного виконавця Проц В.С. від 26 березня 2021 року було відкрито виконавче провадження № 64964551.
Пояснює, що постановою державного виконавця ВДВС Гребінківського районного управління юстиції від 29 травня 2020 року за заявою боржника ОСОБА_3 матеріали виконавчого провадження № 51381865 направлено за місцем реєстрації та фактичного боржника у місті Києві — до Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).
17 червня 2020 року державним виконавцем Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Проц В.С. винесено постанову про прийняття до виконання виконавчого провадження № 51381865.
Вказує, що держаний виконавець повідомляв письмово боржника ОСОБА_3 про опис належних йому земельних ділянок кадастрові номера: 5320883200:00:003:1034 та 5320880800:00:001:0518, які були передані на електронні торги та не реалізовані в ході їх проведення, та що стягувачу запропоновано залишити за собою нереалізоване майно за ціною останніх торгів (234 600 грн та 872 332 грн).
Листом від 24 січня 2025 року стягувач ОСОБА_2 повідомив державного виконавця про бажання залишити за собою нереалізоване майно боржника: земельні ділянки з кадастровими номерами: 5320883200:00:003:1034 та 5320880800:00:001:0518, та перерахував на рахунок виконавчої служби різницю між вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягала стягненню за виконавчим документом, а саме: 167 258 грн 78 коп.
20 лютого 2025 року, відповідно до частини шостої статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем було винесено постанови про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, належного боржнику та нереалізованого на торгах, а саме: земельних ділянок, кадастровий номер 5320883200:00:003:1034 та 5320880800:00:001:0518. 
20 лютого 2025 року державним виконавцем складено два Акти про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу.
Пояснює, що 03.03.2025 було закрито виконавче провадження № 64964551, а 12.03.2025 закрито виконавче провадження № 51381865.
Після отримання постанов та актів державного виконавця, при зверненні до нотаріуса для оформлення за собою права власності на зазначені земельні ділянки, нотаріусом було повідомлено, що земельні ділянки належать іншій особі, відмінній від боржника, а саме: гр. ОСОБА_4 , право власності за яким зареєстровано на підставі договорів дарування від 21 серпня 2025 року, укладених з ОСОБА_3 , як дарувальником, та посвідчених приватним нотаріусом Лубенського районного нотаріального округу Полтавської області Горбанем В.В. за реєстровими номерами № 1155 та № 1156.
Викладене стало підставою звернення ОСОБА_2 з позовом до Гребінківського районного суду Полтавської області з позовом про визнання недійсними договорів дарування з підстав фіктивності та застосування наслідків недійсності правочинів шляхом повернення сторін договору в первісний стан, оскільки ОСОБА_3 , будучи обізнаним про відкриті відносно нього виконавчі провадження, з метою недопущення переоформлення права власності на них за стягувачем в рахунок погашення заборгованості, діючи очевидно недобросовісно, на шкоду кредитору, уклав із сином фіктивні договори дарування земельних ділянок.
Вказує, що у подальшому, після відкриття провадження у справі, позивачу стало відомо, що 21 жовтня 2025 року ОСОБА_4 продав зазначені земельні ділянки ОСОБА_5 на підставі договорів купівлі-продажу від 21.10.2025 року, посвідчених приватним нотаріусом Лубенського нотаріального округу Полтавської області Карпець О.М., зареєстрованих в реєстрі за № 2812 та № 2813. Ціна продажу земельних ділянок значно занижена, що лише підтверджує фраудаторність правочину, оскільки згідно наявних звітів оцінки нерухомого майна станом на 02.10.2023 вартість земельної ділянки кадастровий номер 5320883200:00:003:1034 становила 234 600,00 грн, а земельної ділянки кадастровий номер 5320880800:00:001:0518 — 872 332,00 грн. 
Крім того, новий власник ОСОБА_5 здійснив поділ земельних ділянок. Внаслідок поділу земельної ділянки з кадастровим номером 5320883200:00:003:1034 утворилися дві земельні ділянки з кадастровими номерами: 5320883200:00:003:0004, 5320883200:00:003:0005, а внаслідок поділу земельної ділянки з кадастровим номером 5320880800:00:001:0518 утворилися дві земельні ділянки з кадастровими номерами: 5320880800:00:001:0034, 5320880800:00:001:0035.
Вважає, що вказане підтверджує наміри боржника ОСОБА_3 уникнути виконання своїх боргових зобов`язань будь-яким шляхом.
Враховуючи викладене, з метою захисту своїх прав та охоронюваних законом інтересів, позивач вимушений звернутися до суду про визнання правочинів недійсними внаслідок їх фіктивності та повернення сторін в первісний стан. 

Із відповіді №1884354 від 13.10.2025 з Єдиного державного демографічного реєстру встановлено, що відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 53, Т. 1).
Із відповіді №1884428 від 13.10.2025 з Єдиного державного демографічного реєстру встановлено, що відповідач ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 54, Т. 1).
Ухвалою судді Гребінківського районного суду Полтавської області від 13.10.2025 року відкрито загальне позовне провадження за вищевказаною позовною заявою і призначено підготовче засідання з викликом сторін 11.11.2025 року (а.с. 57-59, Т. 1).
13.10.2025 року ухвалою судді Гребінківського районного суду Полтавської області клопотання представника позивача про забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельні ділянки - залишено без руху з наданням строку 10 днів для усунення недоліків (а.с. 55-56, Т. 1).
Ухвалою Гребінківського районного суду Полтавської області від 22.10.2025 задоволено заяву представника позивача ОСОБА_2 адвоката Пількевич Т.А. про забезпечення позову, накладено арешт на земельні ділянки з кадастровим номером № 5320883200:00:003:1034 (Місце розташування земельної ділянки: Полтавська обл., Лубенський (колишній Гребінківський) район, Гребінківська міська рада (колишня Наталівська сільська рада) та з кадастровим номером №5320880800:00:001:0518 (Місце розташування земельної ділянки: Полтавська обл., Лубенський (колишній Гребінківський) район, Гребінківська міська рада (колишня Березівська сільська рада) (а.с. 67-109, 110-118, Т. 1).
Ухвалою Гребінківського районного суду Полтавської області від 10.11.2025 задоволено заяву представника позивача ОСОБА_2 адвоката Пількевич Т.А. про забезпечення позову, накладено арешт на земельні ділянки з кадастровим номером № 5320883200:00:003:1034 (Місце розташування земельної ділянки: Полтавська обл., Лубенський (колишній Гребінківський) район, Гребінківська міська рада (колишня Наталівська сільська рада) та з кадастровим номером №5320880800:00:001:0518 (Місце розташування земельної ділянки: Полтавська обл., Лубенський (колишній Гребінківський) район, Гребінківська міська рада (колишня Березівська сільська рада) (а.с. 142-193, 195-204, Т. 1).
11.11.2025 року через систему «Електронний суд», від представника позивача – адвоката Пількевич Т.А., надійшла заява в порядку ст.49 ЦПК України, відповідно до якої просить, змінити предмет позову шляхом доповнення позовних вимог, а саме: 1) Визнати Договір купівлі-продажу земельної ділянки (кадастровий номер: 5320883200:00:003:1034) від 21 жовтня 2025 року, посвідчений приватним нотаріусом Лубенського нотаріального округу Полтавської області, Карпець О.М., зареєстровано в реєстрі за № 2813, недійсними внаслідок його фіктивності та застосувати наслідки визнання договору недійсним шляхом повернення сторін в первісний стан. 2)Визнати Договір купівлі-продажу земельної ділянки (кадастровий номер: 5320880800:00:001:0518) від 21 жовтня 2025 року, посвідчений приватним нотаріусом Лубенського нотаріального округу Полтавської області, Карпець О.М., зареєстровано в реєстрі за № 2812, недійсними внаслідок його фіктивності та застосувати наслідки визнання договору недійсним шляхом повернення сторін в первісний стан. Стягнути солідарно з Відповідачів витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 30 000, 00 грн.. Стягнути солідарно з Відповідачів судовий збір у розмірі 6055, 90 грн (а.с. 209-225, Т. 1).
Крім того, 11.11.2025 року через систему «Електронний суд», від представника позивача – адвоката Пількевич Т.А. надійшла заява про залучення співвідповідача та третьої особи, а саме: ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ) залучити в якості співвідповідача та приватного нотаріуса Лубенського нотаріального округу Полтавської області, Карпець Оксану Михайлівну, в якості третьої особи. Оскільки після того, як Гребінківським районним судом Полтавської області було винесено ухвалу про відкриття провадження у справі та розглядалась заява про забезпечення позову, було встановлено, що спірні земельні ділянки було відчужено. 21.10.2025 року ОСОБА_4 оформив Договори купівлі-продажу земельних ділянок. Кінцевим власником земельних ділянок є ОСОБА_5 (а.с. 226-230, Т. 1).
У зв`язку з неявкою у підготовче засідання відповідачів та не отримання відповідачами судової кореспонденції 11.11.2025 року постановлено ухвалу суду про опублікування на офіційному веб сайті судової влади України оголошення про виклик до Гребінківського районного суду Полтавської області в судові засідання відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с. 235-236, Т. 1).
27.11.2025 року підготовче засідання відкладено на 18.12.2025 року о 14-00 год., у зв`язку із заявами відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про відкладення справи (а.с. 06-09, Т. 2).
18.12.2025 року підготовче засідання відкладено на 13.01.2026 року о 14-30 год., у зв`язку із заявою відповідача ОСОБА_4 про відкладення справи (а.с. 18-19, Т. 2).
Ухвалою Гребінківського районного суду Полтавської області від 13.01.2026 року прийнято до розгляду заяву представника позивача адвоката Пількевич Т.А. про зміну предмету позову шляхом збільшення позовних вимог, доповнивши вимоги позовної заяви наступним змістом: 1). Визнати Договір купівлі-продажу земельної ділянки (кадастровий номер: 5320883200:00:003:1034) від 21 жовтня 2025 року, посвідчений приватним нотаріусом Лубенського нотаріального округу Полтавської області, Карпець О.М., зареєстровано в реєстрі за № 2813, недійсними внаслідок його фіктивності та застосувати наслідки визнання договору недійсним шляхом повернення сторін в первісний стан. 2).Визнати Договір купівлі-продажу земельної ділянки (кадастровий номер: 5320880800:00:001:0518) від 21 жовтня 2025 року, посвідчений приватним нотаріусом Лубенського нотаріального округу Полтавської області, Карпець О.М., зареєстровано в реєстрі за № 2812, недійсними внаслідок його фіктивності та застосувати наслідки визнання договору недійсним шляхом повернення сторін в первісний стан. Стягнути солідарно з Відповідачів витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 30 000, 00 грн.. Стягнути солідарно з Відповідачів судовий збір у розмірі 6055, 90 грн. Постановлено проводити подальший розгляд цивільної справи з урахуванням вказаних змін. Залучено в якості співвідповідача – ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ). Залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог – приватного нотаріуса Лубенського нотаріального округу Полтавської області, Карпець Оксану Михайлівну (місцезнаходження: 37500, Полтавська обл., м. Лубни, вул. Шевченка, 5а). Відкладено розгляд справи у підготовчому судовому засіданні на 05 лютого 2026 року (а.с. 34-38, Т. 2).
20.01.2026 року представником позивача адвокатом Пількевич Т.А. надіслано через систему «Електронний суд» докази направлення позовної заяви з додатками співвідповідачу та третій особі (а.с.43-49, Т. 2).
04.02.2026 року представником співвідповідача ОСОБА_5 адвокатом Галушко А.О. через систему «Електронний суд» подано відзив на позовну заяву. Вказано, що позовні вимоги ОСОБА_5 не визнає. Оскільки Акт державного виконавця про передачу спірних земельних ділянок позивачу у справі мав місце 20.02.2025, а станом на серпень, жовтень 2025 року ОСОБА_2 реєстрацію права власності на спірні земельні ділянки не здійснив та їх власником не став; станом на серпень - жовтень 2025 року не існувало будь-яких обтяжень чи арештів вказаних земельних ділянок. 21 серпня 2025 року ОСОБА_3 подарував земельні ділянки з кадастровими номерами 5320883200:00:003:1034 та 5320880800:00:001:0518 ОСОБА_4 . У вересні 2025 року ОСОБА_5 дізнався, що ОСОБА_4 продає земельні ділянки та, після узгодження їх вартості, 21 жовтня 2025 року придбав ці земельні ділянки у власність та почав здійснювати правомочності власника цих земельних ділянок, провівши їх поділ. 
У позовній заяві позивач зазначає про те, що ОСОБА_5 є недобросовісним набувачем, що жодними доказами не підтверджуються, а є виключно припущенням позивача у справі. ОСОБА_5 діяв відкрито, оскільки перед укладенням договорів купівлі-продажу як ним особисто, так і нотаріусом було перевірено правову чистоту спірних земельних ділянок. Таким чином ОСОБА_5 є добросовісним набувачем спірних земельних ділянок.
Доводи позивача про те, що у виконавчому провадженні була визначена інша ринкова вартість земельних ділянок, не свідчить про те, що на момент укладення оскаржуваних договорів купівлі-продажу їх реальна купівельна вартість, яка зазначена в договорах купівлі-продажу, є іншою. З наданих позивачем доказів вбачається, що за ціною, визначеною під час виконавчого провадження, державним виконавцем земельна ділянка неодноразово виставлялася на продаж, однак за такою ціною реальні покупці були відсутні. Тому, укладаючи договори купівлі-продажу, сторони виходили саме з реальної ринкової ціни земельної ділянки на час продажу. 
Після набуття права власності на спірні земельні ділянки ОСОБА_5 мав право розпорядитися ними на власний розсуд, зокрема, здійснив їх поділ з метою подальшого використання в господарській діяльності (передача в оренду з метою отримання прибутку, тощо).
ОСОБА_5 не є родичем для сторін по справі та не пов`язаний із ними жодними обставинами чи справами. Таким чином, доводи позивача про спільність дій, корисна змова на укладення фіктивних правочинів є безпідставними, необґрунтованими та не підтверджуються жодними доказами. Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_5 є добросовісним набувачем та має право на захист свого права власності.
Орієнтовна сума витрат на правничу допомогу адвоката, яку ОСОБА_5 очікує понести у зв`язку із розглядом цієї справи, становить 30 000 грн. (а.с. 65-78, Т. 2).
05.02.2026 року підготовче засідання відкладено на 05.03.2026 року о 10-20 год., у зв`язку із наданням часу стороні позивача на ознайомлення з відзивом (а.с. 84-85, Т. 2).
05.03.2026 року підготовче засідання відкладено на 17.03.2026 року о 13-45 год., у зв`язку із неявкою відповідачів та третіх осіб (а.с. 90-93, Т. 2).
05.03.2026 року представником співвідповідача ОСОБА_5 адвокатом Галушко А.О. через систему «Електронний суд» подано заяву на підтвердження надіслання відзиву позивачу та третім особам (а.с. 96-104, Т. 2).
17.03.2026 року представником позивача ОСОБА_2 адвокатом Пількевич Т.А. подано через систему «Електронний суд» додаткові пояснення у справі. Вказано, що у зв`язку з тим, що позивач немає юридичної освіти та не обізнаний в усіх тонкощах виконавчого провадження, він повністю довірив весь процес кваліфікованому адвокату. Через обставини, що не залежали від ОСОБА_2 переоформлення права власності затягнулось, а в день здійснення правочину позивач дізнався, що земельні ділянки було подаровано. Земельні ділянки було надано в оренду ФГ "ЗОЛОТИЙ КОЛОС - 2016", керівником якого є ОСОБА_3 , спочатку ОСОБА_4 , а після відчудження Договір оренди було автоматично продовжено та орендодавцем став ОСОБА_5 . Крім того, що ОСОБА_3 займав посаду голови Гребінківської РДА Полтавської області, а Пісня Василь Олексійович займав посаду першого заступника голови Гребінківської РДА Полтавської області - Вихора Анатолія Віталійовича. Вихор А.В. та Пісня В.О. давно знайомі та пов`язані між собою особи. Водночас, поділ земельних ділянок було здійснено на підставі Договорів купівлі-продажу, що є порушенням норм чинного законодавства, а також здійснено з метою уникнення виконання ухвали суду про забезпечення позову, оскільки в результаті поділу відбулась зміна кадастрових номерів (а.с. 118-132, Т. 2).
17.03.2026 року представником позивача ОСОБА_2 адвокатом Пількевич Т.А. подано через систему «Електронний суд» клопотання про закриття підготовчого провадження (а.с. 133-135, Т. 2).
17.03.2026 року представником співвідповідача ОСОБА_5 адвокатом Галушко А.О. через систему «Електронний суд» подано заяву щодо письмових пояснень адвоката Пількевич Т.А. від 16.03.2026 та долучених до них нових доказів. Вказано, що вони подані з порушенням процесуального порядку, передбаченого ЦПК України. У своїй заяві про зміну предмету позову позивач як на фактичні підстави позову не посилався на обставини, викладені у письмових поясненнях адвоката Пількевич Т.А. від 16.03.2026, а докази, долучені до цих письмових пояснень, фактично є новими доказами, поданими з порушенням порядку, передбаченого ст. 83 ЦПК України, а тому відповідно до ч. 8 ст. 83 ЦПК України не повинні прийматись судом розгляду (а.с. 136-139, Т. 2).
03.04.2026 року представником співвідповідача ОСОБА_5 адвокатом Галушко А.О. через систему «Електронний суд» подано заяву про долучення доказів на підтвердження судових витрат на правову допомогу в сумі 8 000,00 грн (а.с. 153-154).
06.04.2026 року розгляд справи відкладено на 21.04.2026 року (а.с. 171, Т. 2).
21.04.2026 року ухвалою суду закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду в порядку загального позовного провадження (а.с. 187-191, Т. 2)

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 адвокат Пількевич Т.А. уточнені позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. Вказала, що є загальна заборгованість боржника ОСОБА_3 . Ця заборгованість стягувалася в межах виконавчого провадження. Було з`ясовано, що боржнику належить дві земельні ділянки. Виконавцем було запропоновано позивачу залишити їх за собою в рахунок погашення заборгованості. Позивач скористався своїм правом і погодився на це. На виконання чинного законодавства ОСОБА_6 перерахував на рахунок виконавчої служби 167 258 грн 78 коп. для отримання даного майна. Після цього було винесено постанову передачу майна та акт. Потім почалися «цікаві» дії: коли позивач намагався переоформити земельні ділянки – виконавець то забував паспорт, то нотаріус не мав змоги. Коли нарешті вже дійшла справа до переоформлення, то приватний виконавець повідомив, що дані земельні ділянки вже не належать боржнику. Він уклав договір дарування сину. Це було перше відчуження. Після цього позивач звернувся до суду. Заяву про забезпечення позову було залишено без руху. Поки позивачу було надано термін на усунення недоліків, боржник зв`язався з позивачем і запропонував йому повернути суму боргу, але не в повному обсязі, на 20 тисяч дол. менше. Позивач відмовився. Після цього відбулося друге відчуження земельних ділянок. Син боржника уклав договір купівлі-продажу з співвідповідачем ОСОБА_7 21.10.2025 року. Розписка не є підтвердженням оплати, оскільки кошти не перераховано на рахунок. Відразу дані земельні ділянки було розділено ще на дві з порушенням чинного законодавства (без подання заяви до відповідних органів і збору відповідної документації). Відповідачі тісно пов`язані між собою. ОСОБА_8 є сином боржника. ОСОБА_9 був заступником ОСОБА_10 у Гребінківській РДА. Дані земельні ділянки перебувають в оренді ФГ «Золотий колос-2016», керівником якого є боржник ОСОБА_11 . Тобто незалежно кому вони відчужувалися і піддавалися поділу – вони залишаються в оренді боржника. Вказане свідчить про зловживання правом, та намагання уникнути виконання боргових зобов`язань. 

У судовому засіданні представник співвідповідача ОСОБА_5 адвокат Галушко А.О. заперечила проти задоволення позовних вимог, вказала, що з 2016 року між позивачем та ОСОБА_12 існували боргові зобов`язання, про які ОСОБА_13 не могло бути відомо. Він придбав земельні ділянки у жовтні 2025 року. Те, що вони проживають в межах однієї території не спростовує добросовісність дій останнього набувача на придбання земельних ділянок. Станом на серпень-жовтень 2025 року позивачем не було зареєстровано право власності, хоча ще в лютому 2025 року державним виконавцем актом було передано йому земельні ділянки в рахунок погашення заборгованості. Станом на дату укладення договору купівлі-продажу не існувало жодних обтяжень у реєстрах. Тому ОСОБА_9 правомірно покладався на дійсні записи в реєстрах нерухомості. Твердження сторони позивача будуються на припущеннях. Зокрема, те, що ОСОБА_14 у 2012 році займав посаду у Гребінківській РДА ніяким чином не свідчить про те, що ОСОБА_9 у 2025 році діяв недобросовісно. ОСОБА_9 , як добросовісний набувач, не повинен нести тягар відповідальності за дії боржника про які йому навіть не було відомо. Вказане не спростоване і позивачем. Зазначила, що ОСОБА_9 придбав земельні ділянки у ОСОБА_4 з яким він не перебуває у жодних правових зв`язках. Договір був реальним. Кошти передано продавцю. Під час розгляду справи не доведено жодними належними доказами ознак фіктивності правочинів. Останній набувач є добросовісним набувачем. Щодо відомостей про перебування спірних земельних ділянок в оренді пояснила, що факт зміни власника не є підставою для розірвання договору оренди чи для припинення оренди, згідно земельного законодавства.

У судове засідання відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не з`явилися, вони належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.
Третя особа - приватний нотаріус Лубенського районного нотаріального округу Полтавської області Горбань В.В. у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, матеріали справи містять його заяву про розгляд справи у його відсутність (а.с. 120, Т. 1).
Третя особа - приватний нотаріус Лубенського районного нотаріального округу Полтавської області Карпець О.М. в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, матеріали справи містять її заяву про розгляд справи у її відсутність, при винесенні рішення покладається на розсуд суду (а.с. 63, 110, Т.1).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 247 ЦПК України суд під час судового розгляду справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу в порядку, передбаченому Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему. Фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання.

Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до наступного висновку.
Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України).
Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ст.13 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
У розумінні цивільно-процесуального закону предмет позову це матеріально-правова вимога позивача, стосовно якої він просить ухвалити рішення, у матеріальному розумінні це певна річ (об`єкт), щодо якої виник спір.
Згідно ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що рішенням Гребінківського районного суду Полтавської області від 04 листопада 2015 року у справі № 528/1110/13-ц позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 700 150 гривень заборгованості за договорами позики, 3 775 гривень 80 коп. судового збору, 45 гривень послуг банку, 4 545 гривень 17 коп витрат на правову допомогу, 8 500 гривень витрат пов`язаних з явкою представника до суду (а.с. 30 зворот-34, Т. 1).
17 травня 2016 року Гребінківським районним судом Полтавської області було видано виконавчий лист у справі № 528/1110/13-ц про стягнення з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , 700 150 гривень заборгованості за договорами позики, 3 775 гривень 80 коп судового збору, 45 гривень послуг банку, 4 545 гривень 17 коп витрат на правову допомогу (а.с. 35, Т. 1). 
10 червня 2016 року державним виконавцем ВДВС Гребінківського районного управління юстиції відкрито виконавче провадження № 51381865 (а.с. 36, Т. 1). 
Рішенням Гребінківського районного суду Полтавської області від 21 грудня 2020 року у справі № 528/332/20, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 10 березня 2021 року, позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат – задоволено у повному обсязі. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 інфляційні витрати та три проценти річних в сумі 218 967 грн 25 коп, 2 190 грн. 00 коп сплаченого позивачем судового збору за подання позову до суду та 10 000 грн 00 коп. понесених витрат на правничу допомогу (а.с. 17-22, 38-40, Т. 1). 
25 січня 2021 року Гребінківським районним судом Полтавської області було видано виконавчий лист у справі № 528/332/20 про стягнення з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , інфляційних витрат та трьох процентів річних в сумі 218 967 грн 25 коп, 2 190 грн 00 коп сплаченого позивачем судового збору за подання позову до суду та 10 000 грн 00 коп понесених витрат на правничу допомогу (а.с. 21 зворот-22, Т. 1). 
26 березня 2021 року головним державним виконавцем Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Проц В.С. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 64964551 (а.с. 22 зворот-23, Т. 1). 
Загальна заборгованість боржника перед стягувачем складала 939 673,22 грн. 
29 травня 2020 року, у зв`язку із надходженням 28 травня 2020 року до державного виконавця заяви боржника ОСОБА_3 з повідомленням про те, що він зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в зв`язку з чим прохає направити виконавче провадження до органу виконавчої служби за місцем його реєстрації та фактичного проживання, державним виконавцем 29 травня 2020 року винесено постанову про передачу виконавчого документа/провадження до Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (а.с. 36 зворот-37, Т. 1).
22 липня 2022 року було винесено постанову про опис та арешт спірних ділянок, власником яких вказаний ОСОБА_3 . 
Вартість описаного та арештованого нерухомого майна - земельної ділянки кадастровий номер: 5320883200:00:003:1034, площею 2 га, згідно звіту про експертну грошову оцінку від 02.10.2022, складеного Товариством з обмеженою відповідальністю "ЮРФОРМАТ" (код ЄДРПОУ 39730260) на замовлення Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), становить - 234 600,00 грн без урахування податку на додану вартість (а.с. 25 зворот, Т. 1). 
Листом від 25 жовтня 2023 року головним державним виконавцем Проц В.С. надіслано стягувачу і боржнику звіт про оцінку вказаної земельної ділянки (а.с. 26, Т. 1).
Вартість описаного та арештованого нерухомого майна - земельної ділянки кадастровий номер: 5320880800:00:001:0518, площею 9.2506 га, цільове призначення: для ведення товарного сільсько-господарського виробництва; адреса: Полтавська обл., Гребінківський р., с/рада Березівська, згідно звіту про експертну грошову оцінку від 02.10.2023, складеного Товариством з обмеженою відповідальністю "ЮРФОРМАТ" (код ЄДРПОУ 39730260), становить - 872 332,00 грн без урахування податку на додану вартість (а.с. 26 зворот-27).
Листом від 25 жовтня 2023 року державним виконавцем надіслано стягувачу і боржнику звіт про оцінку вказаної земельної ділянки (а.с. 26, Т. 1).
Відповідно до матеріалів справи, 01 травня 2024 року вказана земельна ділянка була передана державним виконавцем на реалізацію згідно з вимогами статей 56, 57, 61 Закону України "Про виконавче провадження" та Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2831/5, Земельного кодексу України.
Відповідно до частини шостої статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» у разі не реалізації майна на третіх електронних торгах виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду. 
Частинами сьомою та восьмою статті 61 Закону передбачено, що у разі якщо стягувач протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця письмово не заявив про своє бажання залишити за собою нереалізоване майно, арешт з майна знімається і воно повертається боржникові. За відсутності у боржника іншого майна, на яке може бути звернено стягнення, виконавчий документ повертається стягувачу без виконання. У разі якщо стягувач виявив бажання залишити за собою нереалізоване майно, він зобов`язаний протягом 10 робочих днів з дня надходження від виконавця відповідного повідомлення внести на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби або рахунок приватного виконавця різницю між вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню на його користь, якщо вартість нереалізованого майна перевищує суму боргу, яка підлягає стягненню за виконавчим документом. За рахунок перерахованих стягувачем коштів оплачуються витрати виконавчого провадження, задовольняються вимоги інших стягувачів та стягуються виконавчий збір і штрафи, а залишок коштів повертається боржникові. 
Відповідно до вимог частини дев`ятої статті 61 вказаного Закону, майно передається стягувачу за ціною останніх електронних торгів або за фіксованою ціною. Про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу виконавець виносить постанову. За фактом такої передачі виконавець складає акт. Постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на таке майно. 
Листом від 31 жовтня 2024 року за вих № 51381865 держаний виконавець Проц В.С. повідомив письмово стягувача ОСОБА_2 про те, що описане майно боржника, а саме: земельні ділянки з кадастровими номерами 5320883200:00:003:1034 та 5320880800:00:001:0518, були передані на електронні торги та не реалізовані в ході їх проведення, та запропоновано йому вирішити питання про залишення за собою нереалізоване майно в рахунок погашення заборгованості за ціною останніх торгів (234 600 грн та 872 332 грн). Вказаний лист також був адресований і боржнику ОСОБА_3 до відома за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 27 зворот-28, Т. 1).
Листом від 24 січня 2025 року стягувач ОСОБА_2 повідомив державного виконавця про бажання залишити за собою нереалізовані на торгах земельні ділянки з кадастровими номерами: 5320880800:00:001:0518 та 5320883200:00:003:1034 (а.с. 28 зворот, Т.1).
24 січня 2025 року ОСОБА_2 було перераховано на рахунок державної виконавчої служби кошти в розмірі 167 258 грн 78 коп, що підтверджується копією квитанції АТ КБ «ПриватБанк» від 24.01.2025; призначення платежу: різниця між вартістю нереалізованого майна ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_2 платіж за власні кошти (а.с. 41, Т.1). 
20 лютого 2025 року державним виконавцем винесено постанови про передачу майна (земельних ділянок) стягувачу в рахунок погашення боргу (а.с. 42-43, 45 зворот-46, Т. 1).
20 лютого 2025 року державним виконавцем складено Акти про передачу майна (земельних ділянок) стягувачу в рахунок погашення боргу (а.с. 43 зворот-44,47-48, Т. 1).
Позивачем у позові вказано, що 12 березня 2025 року державним виконавцем винесено постанову про зняття арешту з коштів (майна) боржник. 12 березня 2025 року державним виконавцем винесено постанову про припинення розшуку майна боржника. 
12 березня 2025 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження АСВП № 51381865.
03 березня 2025 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження АСВП № 64964551 (а.с. 24, Т. 1). 
Позивач зазначав, що після отримання постанов та актів державного виконавця про передачу майна (земельних ділянок) стягувачу в рахунок погашення боргу, які є підставою для оформлення права власності на земельні ділянки, він звернувся до нотаріуса, який повідомив йому про неможливість вчинення нотаріальних дій, оскільки право власності на земельні ділянки зареєстровано за іншою особою - ОСОБА_4 на підставі договорів дарування земельних ділянок від 21.08.2025.
Судом встановлено, що 21 серпня 2025 року між ОСОБА_3 ( ОСОБА_15 ) та ОСОБА_4 (Обдарований) був укладений договір дарування земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Лубенського районного нотаріального округу Полтавської області Горбанем В.В., зареєстрований в реєстрі за № 1156, відповідно до якого ОСОБА_3 ( ОСОБА_15 ) подарував та передав, а ОСОБА_4 (Обдарований) прийняв в дар від Дарувальника земельну ділянку площею 2 (два) га, місце розташування земельної ділянки: Полтавська обл., Лубенський (колишній Гребінківський) район, Гребінківська міська рада (колишня Наталівська сільська рада), кадастровий номер: 5320883200:00:003:1034 (а.с. 15-16, Т. 1). 
Крім того, 21 серпня 2025 року між ОСОБА_3 ( ОСОБА_15 ) та ОСОБА_4 (Обдарований) був укладений договір дарування земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Лубенського районного нотаріального округу Полтавської області Горбанем В.В., зареєстрований в реєстрі за № 1155, відповідно до якого ОСОБА_3 ( ОСОБА_15 ) подарував та передав, а ОСОБА_4 (Обдарований) прийняв в дар від Дарувальника земельну ділянку площею 9,2509 (дев`ять цілих дві тисячі п`ятсот дев`ять десятитисячних) га, місце розташування земельної ділянки: Полтавська обл., Лубенський (колишній Гребінківський) район, Гребінківська міська рада (колишня Березівська сільська рада) кадастровий номер: 5320880800:00:001:0518 (а.с. 13-14, Т. 1).
У подальшому, 21 жовтня 2025 року між ОСОБА_4 (Продавець) та ОСОБА_5 (Покупець) було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Лубенського нотаріального округу Полтавської області Карпець О.М., зареєстрований в реєстрі за № 2813, відповідно до якого ОСОБА_4 передав у власність Покупця, а Покупець, ОСОБА_5 , прийняв від Продавця у приватну власність земельну ділянку площею 2,000 га, кадастровий номер 5320883200:00:003:1034. За погодженням сторін продаж вищезазначеної земельної ділянки вчиняється між сторонами за 83 702,65 грн (а.с. 219-221, Т. 1).
Крім того, 21 жовтня 2025 року між ОСОБА_4 (Продавець) та ОСОБА_5 (Покупець) було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Лубенського нотаріального округу Полтавської області Карпець О.М., зареєстрований в реєстрі за № 2812, відповідно до якого ОСОБА_4 передав у власність Покупця, а Покупець, ОСОБА_5 , прийняв від продавця у приватну власність земельну ділянку площею 9,2509 га, кадастровий номер 5320880800:00:001:0518. За погодженням сторін продаж вищезазначеної земельної ділянки вчиняється між сторонами за 336 751,42 грн (а.с. 216-218, Т. 1).
З відповіді від 05.11.2025 року ГУ держгеокадастру у Полтавській області на адвокатський запит вбачається, що у результаті поділу ОСОБА_5 земельної ділянки з кадастровим номером 5320883200:00:003:1034, на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки, утворилися дві земельні ділянки з кадастровими номерами: 5320883200:00:003:0004, 5320883200:00:003:0005. Відомості про земельну ділянку з кадастровим номером 5320883200:00:003:1034 набули статусу архівних. 
Крім того, у результаті поділу ОСОБА_5 земельної ділянки з кадастровим номером 5320880800:00:001:0518, на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки, утворилися дві земельні ділянки з кадастровими 5320880800:00:001:0035 номерами: 5320880800:00:001:0034. Відомості про земельну ділянку з кадастровим номером 5320880800:00:001:0518 набули статусу архівних (а.с. 222-225, Т. 1). 

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Одними із способів юридичного захисту статтею 16 ЦК України визначено визнання правочину недійсним.
У даній справі позивач просив визнати недійсними договори дарування від 21.08.2025, укладені між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , та договори купівлі-продажу від 21.10.2025, укладені між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 внаслідок їх фіктивності та застосувати наслідки недійсності правочинів.
Згідно зі ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами.
У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.
Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.
Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.
Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 Цивільного кодексу України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 Цивільного кодексу України.
Саме такі правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду, у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19), постанові від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19), постанові Верховного суду України від 19 жовтня 2016 року у справі № 6-1873цс16, від 23 серпня 2017 року у справі № 306/2952/14-ц та від 09 вересня 2017 року у справі № 359/1654/15-ц, де вказано про неправильність застосування судами попередніх інстанцій статей 203, 215, 234 ЦК України у спорах, що виникли із договорів дарування нерухомого майна, укладених сторонами, які є близькими родичами, без перевірки, чи передбачали ці сторони реальне настання правових наслідків, обумовлених спірними правочинами; чи направлені дії сторін договорів на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно до близького родича з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення про стягнення грошових коштів, зокрема, чи продовжував дарувальник фактично володіти та користуватися цим майном.
Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Добра совість - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року в справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року у справі № 337/474/14-ц (провадження № 61-15813сво18)).
При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині (частина друга статті 13 ЦК України). Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (частина третя статті 13 ЦК України).
З конструкції частини третьої статті 13 ЦК України випливає, що дії особи, які полягають у реалізації такою особою свого права, однак вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, є формою зловживання правом. Вчинення власником майна правочину з розпорядження належним йому майном з метою унеможливити задоволення вимоги іншої особи-стягувача за рахунок майна цього власника, може бути кваліфіковане як зловживання правом власності, оскільки власник використовує правомочність розпорядження майном на шкоду майновим інтересам кредитора. (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 07 грудня 2018 року у справі № 910/7547/17).
Зокрема, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 липня 2019 року в справі № 405/1820/17 (провадження № 61-2761св19) Верховний Суд наголосив, що цивільно-правовий договір (в тому числі й договір дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення (в тому числі, вироку). Боржник (дарувальник), який відчужує майно на підставі безвідплатного договору на користь своєї матері після пред`явлення до нього позову банку про стягнення заборгованості, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора, оскільки уклав договір дарування, який порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом. Як наслідок, не виключається визнання договору недійсним, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України).
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 755/17944/18 (провадження № 61-17511св19) зазначено, що боржник, який вчиняє дії, пов`язані із зменшенням його платоспроможності після виникнення у нього зобов`язання із повернення суми позики діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора і будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину. Особа, яка є боржником перед своїми контрагентами, повинна утримуватись від дій, які безпідставно або сумнівно зменшують розмір її активів. Угоди, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Угода, що укладається «про людське око», таким критеріям відповідати не може.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 грудня 2024 року в справі № 916/379/23 зауважила, що приватноправовий інструментарій (як в договірних, так і в позадоговірних відносинах) має використовуватись особами добросовісно, не зловживаючи правом. Зокрема, такий інструментарій не може використовуватись особою на шкоду іншим учасникам правовідносин. Правочин не має вчинятись з метою заподіяти зло (тобто здійснити зловживання правом) і втілювати цей намір. Інакше такий правочин має кваліфікуватись судами як фраудаторний та, за наявності відповідної позовної вимоги, має бути визнаний недійсним. Однак у силу гнучкості та різноманіття цивільних правовідносин вичерпний та закритий перелік обставин, за яких той чи інший правочин слід вважати фраудаторним, відсутній. Натомість Верховний Суд напрацював перелік обставин, які окремо або в сукупності можуть враховуватися при оцінці правочину як фраудаторного. Остаточну кваліфікацію певного правочину як фраудаторного повинен здійснювати суд в кожній конкретній справі виходячи із встановлених обставин (див. пункти 108, 115, 116 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2024 року в справі № 916/379/23 (провадження № 12-22гс24)).
Договором, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторним договором), може бути як оплатний, так і безоплатний договір. 
До обставин, які дозволяють кваліфікувати безоплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору зокрема, відноситься: безоплатність договору; момент укладення договору; контрагент з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родич боржника, дружина чи колишня дружина боржника, чоловік чи колишній чоловік боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа). Застосування конструкції «фраудаторності» при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дозволяють кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору. До таких обставин, зокрема, відноситься: момент укладення договору; контрагент з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, дружина чи колишня дружина боржника, чоловік чи колишній чоловік боржника, родич боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа); ціна (ринкова/неринкова), наявність/відсутність оплати ціни контрагентом боржника) (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 жовтня 2020 року в справі № 755/17944/18 (провадження № 61-17511св19), постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 квітня 2023 року в справі № 644/5819/20 (провадження № 61-1787св23)).
У постанові Верховного Суду 07 липня 2025 року у справі № 756/4833/21 (провадження № 61-12262св24) зазначено, що необхідно розмежовувати конкурсне оспорювання та позаконкурсне оспорювання фраудаторних правочинів. 
Недійсність фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні має гарантувати інтереси кредитора (кредиторів) «через можливість доступу до майна боржника», навіть і того, що знаходиться в інших осіб. Метою позаконкурсного оспорювання є повернення майна боржнику задля звернення на них стягнення, тобто, щоб кредитор опинився в тому положенні, яке він мав до вчинення фраудаторного правочину (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 квітня 2023 року в справі № 523/17429/20 (провадження № 61-2612св23)).
Отже, позаконкурсне оспорювання – це ініційоване кредитором визнання недійсним правочину боржника, вчиненого на шкоду кредиторам (фраудаторного правочину), поза межами процедур банкрутства, з метою повернення майна до активів боржника для виконання зобов`язань. Тоді як конкурсне оспорювання — це процедура визнання недійсними правочинів, вчинених боржником, що здійснюється виключно в межах справи про банкрутств.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19) зроблено висновок, що: «позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України (фіктивний правочин), так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України (правочин, який порушує публічний порядок, вчинений з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства). Тобто, Велика Палата Верховного Суду сформулювала підхід, за яким допускається кваліфікація фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні як: 
- фіктивного (стаття 234 ЦК України); 
- такого, що вчинений всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом (статті 3, 13 ЦК України); 
- такого, що порушує публічний порядок (частини перша та друга статті 228 ЦК України).
Касаційний суд вже зауважував, що: недійсність фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні має гарантувати інтереси кредитора (кредиторів) «через можливість доступу до майна боржника», навіть і того, що знаходиться в інших осіб. Метою позаконкурсного оспорювання є повернення майна боржнику задля звернення на них стягнення, тобто, щоб кредитор опинився в тому положенні, яке він мав до вчинення фраудаторного правочину; в практиці касаційного суду допускається кваліфікація фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні як фіктивного (стаття 234 ЦК України) чи такого, що вчинений всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом (статті 3, 13 ЦК України). Одна й інша підстави для кваліфікації правочину як фраудаторного побудовані законодавцем за моделлю оспорюваного правочину. Тобто, оспорення правочину має відбуватися за ініціативою кредитора як заінтересованої особи шляхом пред`явлення позовної вимоги про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов); кваліфікація правочину як фіктивного виключається, якщо на виконання оспорюваного правочину було передано майно чи відбувся перехід прав; натомість для кваліфікації фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні як такого, що вчинений всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом (статті 3, 13 ЦК України), не має значення, що на виконання оспорюваного правочину було передано майно чи відбувся перехід прав. Важливим для кваліфікації такого правочину як фраудаторного є те, що внаслідок його вчинення відбувається, зокрема, унеможливлення звернення стягнення на майно боржника чи зменшується обсяг його майна; очевидно, що одночасна кваліфікація оспорюваного фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні як фіктивного (стаття 234 ЦК України) і такого, що вчинений всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом (статті 3, 13 ЦК України) не допускається (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 січня 2024 року в справі № 761/40240/21 (провадження № 61-13013св23)).
Фактичні обставини даної справи дають суду підстави для висновку, що оскаржувані договори дарування земельних ділянок від 21 серпня 2025 року, мають ознаки фраудаторності, відповідно до яких ОСОБА_3 безоплатно подарував своєму синові ОСОБА_4 земельні ділянки кадастровий номер: 5320883200:00:003:1034 та 5320880800:00:001:0518, які, в свою чергу, були передані державним виконавцем у власність ОСОБА_2 , як стягувача, в межах процедури передачі нереалізованого на торгах майна, належного ОСОБА_3 , як боржнику, в рахунок погашення боргу в межах виконавчих проваджень. 
Тобто, ОСОБА_3 , будучи достовірно обізнаним про наявність у нього невиконаних грошових зобов`язань перед ОСОБА_2 з договорів позики, які у подальшому були трансформовані у зобов`язання з виконання рішень суду від 04.11.2015 у справі № 528/1110/13-ц та від 21.12.2020 у справі № 528/332/20, та, будучи обізнаним про здійснення примусового виконання, за наявності винесених державним виконавцем постанов та актів про передачу земельних ділянок, належних боржнику, у власність стягувача, діяв очевидно недобросовісно, із зловживанням правом, що призвело до унеможливлення оформлення ОСОБА_2 , як стягувачем, права власності на ці земельні ділянки в рахунок погашення боргу.
До обставин, які дозволяють кваліфікувати вказані договори дарування як фраудаторні, слід віднести те, що: вони вчинені після вчинення державним виконавцем виконавчих дій з передачі земельних ділянок, що є предметом договорів дарування, у власність стягувача, який виявив бажання залишити їх за собою у порядку нереалізованого на торгах майна боржника; земельні ділянки відчужено на підставі безвідплатних договорів дарування, контрагентами за якими є син боржника. При цьому, відсутність заборони чи арешту, у даному випадку, не виключає кваліфікацію договорів дарування, як фраудаторних, оскільки всі обтяження із земельних ділянок були зняті державним виконавцем для подальшого оформлення стягувачем за собою права власності на них.
За фактичних обставин справи, ОСОБА_4 , отримавши у дар спірні земельні ділянки, оформив на них право власності та у подальшому розпорядився ними, продавши їх гр. ОСОБА_5 за договорами купівлі-продажу від 21.10.2025. 
У такому випадку, одночасна кваліфікація позивачем оскаржуваних договорів дарування як фраудаторних на підставі їх фіктивності, є помилковою.
На думку суду, кваліфікація договорів дарування як фіктивних, у даному випадку, з урахуванням вищенаведеної правової позиції Верховного Суду та фактичних обставин справи, виключається. З огляду на фактичні обставини справи, наявні підстави для визнання договорів дарування недійсними з підстав фраудаторності на підставі загальних засад цивільного законодавства, як таких, що вчинені всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом (статті 3, 13 ЦК України).
Однак, суд зауважує, що саме по собі визнання недійсними фраудаторних договорів дарування не призведе до ефективного відновлення прав та інтересів боржника на спірні земельні ділянки (не поверне сторін виконавчого провадження до стану, який існував до порушення), оскільки, як встановлено судом вище, 21 жовтня 2025 року у відповідності з договорами купівлі-продажу ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_5 придбав у власність спірні земельні ділянки: кадастровий номер 5320883200:00:003:1034, площею 2,000 га, 5320880800:00:001:0518, площею 9,2509 га, та, реалізуючи правомочності власника, здійснив їх поділ на чотири окремі земельні ділянки, у зв`язку із чим спірні земельні ділянки з кадастровими номерами 5320883200:00:003:1034 та 5320880800:00:001:0518 перестали існувати як самостійні об`єкти цивільних правовідносин, їх статус набув статусу архівних.
Одночасно з позовною вимогою про визнання договорів дарування недійсними позивачем заявлено вимогу про повернення сторін договору в первісний стан, як застосування наслідків недійсності правочинів.
Суд, керуючись принципом диспозитивності у цивільному судочинстві (п. 5 ч. 3 ст. 2, ст. 13 ЦПК України), розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог.
Верховний Суд неодноразово наголошував, що застосування будь-яких засобів правового захисту матиме сенс лише за умови, що обрані суб`єктом порушеного права способи захисту є як ефективними, так і такими, що відповідатимуть його змісту та системі права.
За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. 
Під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (див. пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16). При цьому під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, тобто матиме найбільший ефект по відновленню відповідних прав, свобод та інтересів на стільки, на скільки це можливо.
Ефективність судового захисту права полягає у теоретичній спроможності та реальній здатності відповідного юридичного засобу забезпечити досягнення його соціальної мети - захистити порушені або оспорювані права чи інтереси позивача. Здійснюючи правову кваліфікацію спірних відносин, суд оцінює викладені у позовній заяві вимоги на предмет їхньої належності й ефективності для захисту конкретного права чи інтересу позивача.
Ефективний захист прав та інтересів позивача є метою, зокрема, цивільного та господарського судочинства (частина перша статті 2 ЦПК України, частина перша статті 2 ГПК України). Як правило, позивач може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту його права чи інтересу. Такий спосіб здебільшого випливає із суті правового регулювання відповідних спірних правовідносин (див. постанову Верховного Суду України від 10 вересня 2014 року у справі № 6-32цс14, постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 (пункт 5.6), від 06 лютого 2019 року у справі № 522/12901/17-ц, від 02 липня 2019 року у справі № 48/340 (пункт 6.41), від 01 жовтня 2019 року у справі № 910/3907/18 (пункт 48), від 28 січня 2020 року у справі № 50/311-б (пункт 91), від 19 травня 2020 року у справі № 922/4206/19 (пункт 43), від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункт 88) та від 22 червня 2021 року у справах № 200/606/18 (пункт 75) та № 334/3161/17 (пункт 55).
У цьому полягає принцип процесуальної економії, згідно з яким штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим, бо вирішення справи у суді має усунути як необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту, так і необхідність вчинення позивачем інших, ніж виконання судового рішення, дій (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункт 63), від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.13), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 82), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (пункт 50), від 06 квітня 2021 року у справі № 910/10011/19 (пункт 94), від 20 жовтня 2021 року у справі № 9901/554/19 (пункт 19), від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (пункт 24), від 21 вересня 2022 року у справі № 908/976/19 (пункт 5.6), від 22 вересня 2022 року у справі № 462/5368/16-ц (пункт 44) та ін.).
За змістом наведених вище висновків Великої Палати Верховного Суду судове рішення про задоволення позову буде ефективним тоді, якщо забезпечить належний захист, відновлення права чи інтересу саме у тому судовому процесі, у якому це рішення ухвалене, і останнє можливо виконати, застосувавши відповідні юридичні механізми. Інакше кажучи, не є ефективним засобом юридичного захисту таке судове рішення про задоволення позову, яке: (а) не дозволяє захистити, відновити відповідне право або інтерес позивача; (б) створює передумови для іншого судового процесу, у якому має відбутися такий захист або відновлення (встановлює факти, які сторони можуть надалі використовувати як преюдиційні, або на підставі яких можливий перегляд іншого судового рішення, що набрало законної сили, за нововиявленими обставинами); (в) об`єктивно неможливо виконати, хоча зміст спірних правовідносин зумовлює потребу у судовому рішенні, що підлягає виконанню.
На думку суду, враховуючи фактичні обставини справи щодо поділу спірних земельних ділянок останнім набувачем, в результаті чого спірні земельні ділянки перестали існувати як об`єкти цивільних прав, заявлена позовна вимога про повернення сторін договорів дарування у первісний стан, не відповідає належному способу захисту, а саме лише визнання договорів дарування недійсними, як фраудаторних, не призведе до ефективного захисту прав та та інтересів позивача на земельні ділянки з кадастровими номерами 5320883200:00:003:1034 та 5320880800:00:001:0518.
Сторона позивача у позові посилалась на правову позицію, відповідно до якої Верховний Суд дійшов висновку, що належним способом є відновлення становища яке існувало до порушення (пункт 4 частини другої статті 16 ЦК України), і для повернення майна боржнику оспорювання наступних правочинів (реєстраційних дій) щодо цього майна не вимагається (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 квітня 2023 року в справі № 161/12564/21 (провадження № 61-10546св22)).
Однак, зазначена постанова винесена у справі з іншими фактичними правовідносинами, що не є подібними до правовідносин у даній справі.
Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де подібними (тотожними, аналогічними, схожими) є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (постанови Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 910/5394/15-г, від 19 червня 2018 року у справі № 922/2383/16, від 12 грудня 2018 року у справі № 2-3007/11, від 16 січня 2019 року у справі № 757/31606/15-ц, від 19 травня 2020 року у справі № 910/719/19,від 26 травня 2021 року у справі № 910/8358/19).
Так, у справі № 161/12564/21 спірне майно (частка у спільній частковій власності на квартиру; автомобіль) вибуло із власності боржника на підставі правочинів, визнаних судом фраудаторними, та інших правочинів щодо спірного майна на користь третіх осіб не укладалось, і спірне майно зберігло свій первинний статус як об`єктів цивільних прав, що перебували у власності боржника. У цій справі позивач просив визнати частково недійсним договір про визначення розміру часток в спільному майні подружжя та дарування частки в праві спільної часткової власності на нерухоме майно від 02 лютого 2021 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в частині дарування 1/2 частки в праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1; скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 , номер запису про право власності/довірчої власності: 40359624 від 02 лютого 2021 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; відновити становище, яке існувало до порушення інтересів позивача, шляхом визнання 1/2 частки в праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2; визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу, укладений 12 січня 2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , автомобіля марки «ВАЗ 21713», н.з. НОМЕР_3 , 2013 року випуску, номер шасі НОМЕР_2 ; відновити становище, яке існувало до порушення інтересів позивача, шляхом визнання права власності на автомобіль марки «ВАЗ 21713», н.з. НОМЕР_3 , 2013 року випуску, номер шасі НОМЕР_2 за ОСОБА_2. Верховний Суд дійшов висновку, що при задоволенні позовних вимог про скасування державної реєстрації та відновлення становища шляхом визнання 1/2 частки в праві спільної часткової власності на квартиру, суди не звернули, що: метою позаконкурсного оспорювання є повернення майна боржнику задля звернення на них стягнення, тобто, щоб кредитор опинився в тому положенні, яке він мав до вчинення фраудаторного правочину; належним способом є відновлення становища яке існувало до порушення (пункт 4 частини другої статті 16 ЦК України), і для повернення майна боржнику оспорювання наступних правочинів (реєстраційних дій) щодо цього майна не вимагається (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2022 року у справі № 643/15604/17 (провадження № 61-3068св21); тому судові рішення в частині задоволених позовних вимог позовних вимог про скасування державної реєстрації та відновлення становища шляхом визнання 1/2 частки в праві спільної часткової власності на квартиру належить скасувати з ухваленням в цій частині нового рішення про відновлення становища, яке існувало до порушення, шляхом повернення частки у праві спільної часткової власності на квартиру ОСОБА_2.
Суд наголошує, що належність та ефективність способу захисту суд оцінює в кожній окремій справі, виходячи із змісту конкретних правовідносин, що виникли між сторонами.
Отже, зазначена постанова Верховного Суду у справі № 161/12564/21 не є релевантною до даної справи, що розглядається судом, а тому не є правозастосовною до даних спірних правовідносин в частині висновків щодо належного способу юридичного захисту.
З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання договорів дарування недійсними та застосування наслідків недійсності правочинів шляхом повернення сторін в первісний стан.

Щодо позовних вимог про визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельних ділянок та застосування наслідків недійсності правочинів шляхом повернення сторін в первісний стан, суд виходить з наступного.
Позивач у позові просив визнати договори купівлі-продажу спірних земельних ділянок від 21.10.2025 недійсними з підстав їх фіктивності, посилаюсь на те, що таким чином відповідачами продовжується фіктивна, фраудаторна діяльність з метою виведення нерухомого майна боржника та унеможливлення звернення на нього стягнення стягувачем, яким є позивач ОСОБА_2 .
У постанові від 22.05.2024 у справі № 924/408/21 (924/287/23) (див. пункти 94-96) Верховний Суд зазначав, що, укладаючи фраудаторний правочин, боржник свідомо бажає настання правових наслідків у вигляді вибуття відповідного майна з його володіння. Набувач такого майна, який безпосередньо пов`язаний з боржником або з інших обставин не міг не знати про фраудаторний характер правочину, є недобросовісним набувачем. У разі подальшого відчуження набувачем отриманого на виконання фраудаторного правочину майна на користь іншої особи, яка не є пов`язаною з боржником та водночас не обізнана про придбання майна в особи, що не мала права його відчужувати, такий добросовісний набувач не повинен приймати на себе тягар неправомірних і недобросовісних дій боржника та його недобросовісного контрагента, пов`язаних із вчиненням правочину на шкоду кредиторам та виведенням майна тощо. Визнання фраудаторного правочину недійсним не є безумовною підставою для витребування відчуженого за ним майна з володіння останнього набувача. Необхідною передумовою для цього є встановлення обставин щодо недобросовісності саме цього набувача. 
За судовою практикою, укладаючи фраудаторний правочин, боржник свідомо бажає настання правових наслідків у вигляді вибуття відповідного майна з його володіння. У разі подальшого відчуження набувачем отриманого на виконання фраудаторного правочину майна на користь іншої особи, яка не є пов`язаною з боржником та водночас не обізнана про придбання майна в особи, що не мала права його відчужувати, такий добросовісний набувач не повинен приймати на себе тягар неправомірних і недобросовісних дій боржника, пов`язаних із вчиненням правочину на шкоду кредиторам та виведенням майна тощо.
За змістом ч. 5 ст. 12 ЦК України добросовісність набувача презюмується, тобто незаконний набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне.
Співвідповідач ОСОБА_5 зазначав у відзиві, що у вересні 2025 року дізнався, що ОСОБА_4 продає спірні земельні ділянки та, після узгодження їх вартості, придбав їх у власність та почав здійснювати правомочності власника, провівши їх поділ.
Як встановлено судом, станом на жовтень 2025 року ОСОБА_2 реєстрацію права власності на спірні земельні ділянки не провів та їх власником не став. 
На час придбання та оформлення права власності на спірні земельні ділянки за ОСОБА_5 не існувало будь-яких обтяжень чи арештів земельних ділянок.
Добросовісна особа, яка набуває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність), що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Тому, за відсутності в цьому реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень.
Добросовісний набувач не повинен перевіряти історію придбання нерухомості та робити висновки щодо правомірності попередніх переходів майна, а може діяти, покладаючись на такі відомості, за відсутності обставин, які з точки зору розумного спостерігача можуть викликати сумнів у достовірності цих відомостей. Добросовісний набувач не може відповідати у зв`язку із порушеннями інших осіб, допущеними в рамках процедур, спеціально призначених для запобігання шахрайства при вчиненні правочинів з нерухомим майном. Конструкція, за якої добросовісний набувач втрачає такий статус всупереч приписам статті 388 ЦК України, а, відтак, втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятною та покладає на добросовісного набувача індивідуальний та надмірний тягар (Постанова КГС ВС від 11.03.2025 у справі № 922/647/22).
Отже, набуваючи земельні ділянки у власність в жовтні 2025 року, за відсутності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно будь-яких обтяжень спірних земельних ділянок, перевірка чого була зроблена нотаріусом і дії якого незаконними не визнавались, ОСОБА_5 , перевіривши правову чистоту спірних земельних ділянок, діяв відкрито і добросовісно.
ОСОБА_5 не є родичем чи близькою особою ані для продавця ( ОСОБА_4 ), ані для боржника ( ОСОБА_3 ). 
Посилання сторони позивача на той факт, що ОСОБА_3 до 2012 року займав посаду голови Гребінківської районної державної адміністрації Полтавської області, а Пісня В.О. займав посаду першого заступника голови (а.с. 122-125, Т. 2), не свідчить про обізнаність останнього про фраудаторний характер правочинів (договорів дарування від 21.08.2025), за якими ОСОБА_3 відчужив, а ОСОБА_16 набув у власність спірні земельні ділянки. Докази, які б доводили протилежне матеріали справи не містять.
Відповідно до інформації з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, спірні земельні ділянки було надано в оренду ФГ "ЗОЛОТИЙ КОЛОС - 2016", ОСОБА_3 - керівник, код ЄДРПОУ: НОМЕР_4 , спочатку ОСОБА_4 , а після відчудження Договір оренди було автоматично продовжено та орендодавцем став ОСОБА_5 (а.с. 126-128, Т. 2).
Водночас, відповідно до ст. 770 ЦК України зміна власника майна не припиняє дії договору оренди, якщо інше не встановлено договором. Якщо договір оренди був чинним і пролонгованим, у силу закону він є обов`язковим і для нового власника.
Особа може бути визнана добросовісним набувачем за умови, що правочин, за яким він набув у володіння спірне майно, відповідає усім ознакам дійсності правочину, за винятком того, що він вчинений за відсутності у продавця права на відчуження. Набувач визнається добросовісним, якщо він не знав, що особа, в якої він придбав річ, не мала права її відчужувати. Отже, набувач є добросовісним, якщо він не знав і не повинен був знати про незаконність свого володіння (Постанова КГС ВС від 16.04.2025 у справі № 910/17006/23).
Отже, на підставі наявних у справі доказів суд дійшов висновку, що ОСОБА_5 є добросовісним набувачем спірних земельних ділянок.
Доводи позивача про спільність дій, корисну змову відповідачів на укладення фіктивних правочинів на шкоду кредитору є безпідставними, необґрунтованими та не підтверджуються жодними доказами.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно зі ст. 13 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Стороною позивача не доведено належними і достатніми доказами у справі жодних ознак фіктивності договорів купівлі-продажу спірних земельних ділянок.
Відповідно до власноручно написаної розписки від 21.10.2025 року ОСОБА_4 , за вказані земельні ділянки ОСОБА_5 сплачено 83 702,65 грн та 336 751,42 грн відповідно до їх нормативної грошової оцінки (а.с. 73-74, Т. 2). Фактичне передання коштів продавцю підтверджено розпискою покупця про отримання грошових сум (а.с. 75, Т. 2). Також до відзиву долучено довідку про доходи ОСОБА_5 на підтвердження факту наявності в його володінні цих грошових сум (Довідка ОК-7) (а.с. 71-72, Т. 2).
Договори купівлі-продажу були реальними, спрямованими на реальне настання обумовлених ними правових наслідків.
Оскільки відсутні правові підстави для визнання оскаржуваних договорів купівлі-продажу недійсними (з підстав їх фіктивності), інша вимога, про застосування наслідків недійсності правочинів шляхом повернення сторін договорів купівлі-продажу в первісний стан, задоволенню не підлягає, як похідна.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , співвідповідач: ОСОБА_5 , треті особи: приватний нотаріус Лубенського районного нотаріального округу Полтавської області - Горбань Владислав Володимирович, приватний нотаріус Лубенського нотаріального округу Полтавської області, ОСОБА_17 , про визнання недійсним договорів дарування, договорів купівлі-продажу земельних ділянок внаслідок їх фіктивності, повернення сторін договорів у первісний стан, слід відмовити у повному обсязі.
У зв`язку з відмовою у задоволенні позову понесені позивачем судові витрати не розподіляються.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 141, 223, 247, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , співвідповідач: ОСОБА_5 , треті особи: приватний нотаріус Лубенського районного нотаріального округу Полтавської області - Горбань Владислав Володимирович, приватний нотаріус Лубенського нотаріального округу Полтавської області, ОСОБА_17 , про визнання недійсним договорів дарування, договорів купівлі-продажу земельних ділянок внаслідок їх фіктивності, повернення сторін договорів у первісний стан - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду
Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
На виконання п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України судом зазначається повне найменування сторін:
Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 .
Відповідач 1: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідач 2: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . 
Співвідповідач: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_7 , адреса проживання: АДРЕСА_5 .
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Лубенського районного нотаріального округу Полтавської області Горбань Владислав Володимирович, юридична адреса: 37800, вул. Небесної Сотні, 59, м. Хорол, Лубенського району, Полтавська область.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Лубенського нотаріального округу Полтавської області Карпець Оксана Михайлівна, юридична адреса: 37500, вул. Шевченка, 5 А, м. Лубни, Лубенського району, Полтавська область. 

Суддя | М. О. Вітківський