ПОДІЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 505/4750/24
Провадження № 2/505/1148/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2026 року          місто Подільськ

Подільський міськрайонний суд Одеської області у складі:
головуючого судді    Дзюбинського А.О.,
за участю:
секретаря судового засідання   Антонюк Ю.А.,
позивача      ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Подільського міськрайонного суду Одеської області в порядку загального позовного провадження матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 , третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Ананьївської міської ради Подільського району Одеської області, до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

Зміст позовних вимог
ОСОБА_1 звернулась до Подільського міськрайонного суду із позовною заявою про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , батька її спільної з ним дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Обґрунтовуючи свою позовну заяву тим, що з 24.05.2013 по 08.06.2023 вона перебувала у шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 .
У шлюбі сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідач залишив їх з дитиною в 2016 році, переїхав на постійне місце проживання в село Липецьке Подільського району Одеської області. Лише спочатку, протягом перших півтора року кілька разів приїздив до дитини і навіть купив синові дитячий велосипед та мобільний телефон. Надалі перестав приїздити і не надавав їй жодної допомоги на утримання сина. Вона змушена була звернутися до суду з позовом до нього про стягнення аліментів на утримання дитини і за рішенням Ананьївського районного суду Одеської області від 26.07.2017 її позов було задоволено. Але відповідач це судове рішення не виконує, аліменти не сплачує і жодних стосунків з дитиною не підтримує, не спілкується з сином, не цікавиться його навчанням в школі, навіть поздоровлень з днем народження йому не надсилає. Отже протягом 6-7 років він їх не підтримує матеріально і не приймає жодної участі у вихованні сина.
У зв`язку з викладеним позивач змушена звернутися до суду з даним позовом.
Позиція відповідача
Відповідачем заяв по суті не подано.
Процесуальні дії у справі
Ухвалою суду від 03.04.2025 відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено провести за правилами загального позовного провадження. Визначено сторонам строки для подання заяв по суті справи, призначено судове засідання у підготовчому судовому провадженні. Витребувано письмовий висновок в органу опіки та піклування. 
16.05.2025 відповідачем подано клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, оскільки він є військовослужбовцем.
20.05.2025 представником Органу опіки та піклування Ананьївської міської ради подано клопотання про призначення судового засідання з урахуванням можливості підготовки та надання висновку. 
26.05.2025 відповідачем подано заяву про долучення доказів до матеріалів справи.
Ухвалою суду від 17.06.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.
20.06.2025 до суду надійшов від Органу опіки та піклування Ананьївської міської ради висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав.
Сторони належним чином повідомлені про дату, час та місце, у судове засідання не з`явились, про причини неявки не повідомили.
Представник Органу опіки та піклування Ананьївської міської ради Тищенко Ю.С. в судове засідання не з`явився. Надав заяву про розгляд справи за відсутності представника. 
При цьому, суд бере до уваги позицію Верховного Суду, сформульовану у Постанові КЦС ВС від 24.10.2024 у справі № 752/8103/13-ц (провадження № 61-6892св23) згідно якої, якщо сторони чи їх представники, інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін чи їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
У ситуації, що розглядається, суд дійшов висновку, що наявних у матеріалах справи доказів достатньо для ухвалення законного і обґрунтованого рішення у справі не відкладаючи її розгляду.
Згідно із вимогами ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Фактичні обставини, встановлені судом
Судом встановлено, що сторони у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб 24.05.2013 у Виконавчому комітеті Гандрабурівської сільської ради Ананьївського району Одеської області, за актовим записом №03, який відповідно до рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області у справі № 491/697/22 від 08.06.2023 було розірвано.
У шлюбі сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , яке видано 09.08.2013 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби по місту Котовську та Котовському району Котовського міжрайонного управління юстиції в Одеській області, актовий запис про народження № 478.
На даний час неповнолітній ОСОБА_3 проживає разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 . Вказані обставини підтверджуються довідкою, виданою старостою Гандрабурівського старостинського округу Ананьївської міської ради за вих. № 747 від 17.12.2024.
Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї за адресою: АДРЕСА_1 , від 15.05.2025, умови проживання задовільні, відповідають санітарно-побутовим нормам.
Відповідно до характеристики на ОСОБА_3 , складеної директором КУ «Гандрабурівський ліцей Ананьївської міської ради» Подільського району Одеської області Арнаут Р. та класним керівником ОСОБА_9, неповнолітній навчається в 6 класі. Характеризується позитивно. Мати ОСОБА_1 бере активну участь у житті класу, допомагає у організації позакласних заходів, регулярно відвідує батьківські збори, організовує правильне проведення вільного часу свого сина, слідкує за поводженням дитини в мережі Інтернет та підтримує інформаційну гігієну. Батько, ОСОБА_4 з сім`єю не проживає. У вихованні свого сина ОСОБА_5 участі не бере. З класним керівником на зв`язок не виходив, на батьківські збори за шість років навчання ОСОБА_5 не з`являвся. У вихованні ОСОБА_6 бере активну участь вітчим ОСОБА_7 , який проживає з родиною 8 років. Він привчає пасинка до праці, виховує в нього почуття патріотизму, любові та поваги до оточуючих. З березня 2022р. вітчим ОСОБА_7 знаходиться в лавах ЗСУ.
Заочним рішенням Ананьївського районного суду Одеської області від 26.07.2017 у справі № 491/456/17, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_8 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05 травня 2017 року і до повноліття сина.
Згідно із розрахунком заборгованості зі сплати аліментів від 01.08.2022, здійсненого старшим державним виконавцем Подільського відділу державної виконавчої служби у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Сітарчук О.О., заборгованість ОСОБА_2 по сплаті аліментів у виконавчому провадженні № НОМЕР_7 за період з 05.05.2017 по 01.08.2022 станом на 01.08.2022 становить 146 707,25 грн.
Відповідно до витягу із наказу командира Військової частини НОМЕР_2 від 29.01.2025 № 29, ОСОБА_2 зараховано до списків особового складу та поставлено на всі види забезпечення Військової частини НОМЕР_2 .
Рішенням виконавчого комітету Ананьївської міської ради Подільського району Одеської області № 261 від 12.06.2025 затверджено висновок Органу опіки та піклування Ананьївської міської ради про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 .
Відповідно до висновку Органу опіки та піклування Ананьївської міської ради Подільського району Одеської області, зазначено про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , стосовно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Отже, судом встановлено, що зміст спірних правовідносин, які виникли між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 , становлять сімейні правовідносини щодо реалізації батьківських прав та виконання батьківських обов`язків стосовно малолітньої дитини, а також наявності чи відсутності передбачених законом підстав для позбавлення відповідача батьківських прав у зв`язку з можливим ухиленням від їх виховання.
Позиція суду та нормативно-правове обґрунтування
Спірні правовідносини склалися між сторонами з приводу позбавлення батьківських прав.
Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).
Відповідно до ст.165 СК з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Тлумачення наведених положень статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.
Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
При вирішенні судом питання щодо позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення батька до дитини, бажання спілкуватися і брати участь у її вихованні.
Судом, не встановлено обставин, які б свідчили про те, що ОСОБА_2 не бажає спілкуватися з сином та брати участь у його вихованні, остаточно і свідомо самоусунувся від виконання своїх обов`язків з виховання дитини, яка залишилась проживати з матір`ю.
Суд враховує, що сторони тривалий час проживають окремо, між ними існують конфліктні відносини, відповідач проходить військову службу у лавах ЗСУ. Вказані обставини не звільняють відповідача від виконання батьківських обов`язків, однак у сукупності з його поясненнями щодо наміру підтримувати зв`язок із дитиною та брати участь у його житті не дають суду підстав дійти висновку про неможливість зміни його поведінки у майбутньому.
З огляду на те, що позбавлення батьківських прав є виключним заходом сімейно-правової відповідальності, який застосовується лише у разі доведеного свідомого нехтування батьківськими обов`язками та неможливості зміни поведінки матері чи батька, суд вважає передчасним застосування до відповідача такого заходу.
Та обставина, що на час розгляду справи матеріальним забезпеченням дитини, її вихованням і розвитком займається мати, не свідчить безумовно про те, що батько дитини не бажає брати участь у її утриманні і вихованні, тобто свідомо умисно нехтує батьківськими обов`язками. СК України розрізняє обов`язки батька з виховання (стаття 150 СК України) та обов`язки батька з матеріального утримання (аліментні зобов`язання, передбачені статтями 180, 181, 185 СК України).
Однією з підстав для позбавлення батьківських прав відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України є ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини, а не з її утримання.
Відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Відповідно до висновку Органу опіки та піклування Ананьївської міської ради Подільського району Одеської області, зазначено про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , стосовно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно з вказаним висновком, під час телефонної розмови ОСОБА_2 пояснив, що на даний час проходить військову службу, є учасником бойових дій. У 2022 році він приїздив до сина, купив йому телефон і велосипед. У липні 2022 року він був призваний на військову службу і більше не мав можливості бачитись із сином, а намагання спілкуватися із сином у телефонному режимі натикались на супротив матері. Також ОСОБА_2 пояснив, що сплачує аліменти на утримання сина, які стягуються з його грошового забезпечення. На позбавлення його батьківських прав категорично не згоден. 
Верховний Суд наголошує, що самі по собі неприязні стосунки між батьками та недосягнення ними згоди щодо порядку і способу участі у вихованні дитини не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав. Небажання дитини спілкуватися з одним із батьків не свідчить про ухилення від виконання батьківських обов`язків і не є підставою для позбавлення батьківських прав.
Крім того, оскільки батьківські права засновані на спорідненості батьків з дитиною, тому погіршення особистих стосунків матері та дитини чи батьків самої дитини може мати тимчасовий характер і не є підставою для позбавлення батьківських прав.
Небажання дитини спілкуватися з одним із батьків, що призводить до зменшення чи повного припинення їх побачень, саме по собі не свідчить про ухилення матір`ю (батьком) від виконання батьківських обов`язків, так як ці обставини зумовлені не її (його) волею.
Зокрема суд установив, що неможливість активної участі батька в житті дитини спричинена об`єктивними причинами, проходженням відповідачем з 2022 року військової служби, введенням військового стану, сторони не проживають разом, зокрема те, що між позивачем та відповідачем існують неприязні стосунки, а отже, позивачем не доведено свідомого ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, який бажає змінити свою поведінку та брати активнішу участь в житті дитини.
Судом не встановлено достатніх та беззаперечних доказів того, що відповідач остаточно, свідомо та безповоротно самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, а зміна його поведінки є неможливою.
Суд враховує, що відповідач виявляє прихильне ставлення до свого сина, хоче підтримувати батьківсько-дитячі стосунки.
Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» (пункт 49), розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Таких обставин, судом у справі не встановлено.
Під час судового розгляду відповідач не заперечував, що його участь у вихованні дитини була недостатньою, однак пояснив це проходженням військової служби та наявністю перешкод у спілкуванні з дитиною з боку позивача. Також відповідач зазначив, що не втратив інтересу до сина та не бажає остаточного припинення правового зв`язку з ним, тому суд не вбачає необхідності застосування до відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав, доцільність вжиття якого позивач належно не аргументувала.
Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п. 47 рішення ЄСПЛ у справі «Савіни проти України», п. 49 рішення ЄСПЛ у справі «Хант проти України»).
За таких обставин, суд доходить висновку, що у задоволенні позову про позбавлення відповідача батьківських прав необхідно відмовити, у зв`язку з відсутністю підстав застосовування до відповідача такого крайнього заходу впливу, як позбавлення його батьківських прав.
При цьому суд зазначає, що Європейський суд з прав людини зауважує на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010).
Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства»).
За змістом ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Частинами першою-четвертою ст. 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину.
Згідно із п. 1 ст.18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (ст. 153 СК України).
Відповідно до частин першої, другої ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
П. п. 1, 3 ст. 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
За ч. ч. 2, 3 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (ст. 142 СК України), в тому числі й на рівне виховання батьками.
Беручи до уваги всі встановлені судом обставини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, враховуючи викладені норми законів, суд доходить висновку про необхідність попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків щодо його сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Розподіл судових витрат
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України судові витрати слід віднести за рахунок держави, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, а у задоволенні позовних вимог повністю відмовлено.
На підставі ст. 51 Конституції України, ст. 19, 141, 164, 165, 180, 181 СК України, ст. 12, 15 ЗУ "Про охорону дитинства", керуючись ст. ст. 4, 19, 141, 258, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити повністю у задоволенні позову ОСОБА_1 , третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Ананьївської міської ради Подільського району Одеської області, до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав.
Попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та що у випадку ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання сина він може бути позбавлений батьківських прав.
Контроль за виконанням відповідачем батьківських обов`язків покласти на Орган опіки та піклування Ананьївської міської ради Подільського району Одеської області.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Одеського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повне рішення буде складено 13.07.2026.

Відомості про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , тел. НОМЕР_4 
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 , тел. НОМЕР_6 
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: Орган опіки та піклування Ананьївської міської ради Подільського району Одеської області, код ЄДРПОУ 42024778, місцезнаходження: Україна, 66300, Одеська область, Подільський район, м. Ананьїв, вул. Незалежності, буд. 51, тел. 380486321522

Суддя
Подільського міськрайонного суду
Одеської області      Андрій ДЗЮБИНСЬКИЙ