ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2026 р. 	Справа № 520/23755/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бегунца А.О.,
Суддів: П`янової Я.В. , Русанової В.Б. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.12.2025, головуючий суддя І інстанції: Садова М.І., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 19.12.25 по справі № 520/23755/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях   
про визнання протиправною та скасування постанови,
ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях, у якому просила суд:
- визнати протиправним та скасувати постанову відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті № 084687 від 19 серпня 2025 року про застосування адміністративно-господарського штрафу. 
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що під час перевірки транспортного засобу посадовими особами, водієм пред`явлено всі документи у відповідності до ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт". Позивач не був автомобільним перевізником на момент складання акту про порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт, а тому не міг бути притягнути до відповідальності у відповідності до Закону України "Про автомобільний транспорт". 
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 19.12.2025 позовні вимоги задоволено.
Визнано протиправною та скасовано постанову відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті від 19.08.2025 №084687 про накладення адміністративно-господарського штрафу на ОСОБА_1 .
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з Державної служби України з безпеки па транспорті (код ЄДРПОУ 39816845) на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 968,96 грн.
Не погодившись з вказаним рішенням, відповідачем Державною службою України з безпеки на транспорті подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.12.2025 скасувати та ухвалити постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити.
В обгрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що на а/д Н-12 "Суми-Полтава", 28 км + 200 м. був перевірений транспортний засіб марки ГАЗ, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 . В ході перевірки зазначеного транспортного засобу встановлено, що він належить позивачу та використовується останнім у господарській діяльності. На момент проведення перевірки встановлено відсутність індивідуальної контрольної книги водія або копією графіку змінності водія. Також зазначає, що доводи позивача про те, що належний йому автомобіль перебував в оренді на час вчинення порушення, не підтверджені належними та допустимими доказами. Наявні у справі письмові докази підтверджують той факт, що позивач, як власник транспортного засобу, в розумінні Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні є перевізником, а отже несе встановлену законом відповідальність за порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.
Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 на праві власності належить транспортний засіб марки ГАЗ, державний номерний знак НОМЕР_1 , що підтверджено свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 .
15.07.2025 співробітниками відповідача проводилась рейдова перевірка на а/д Н-12 "Суми-Полтава", 28 км + 200 м. та був перевірений транспортний засіб марки ГАЗ, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 .
На момент проведення перевірки встановлено відсутність індивідуальної контрольної книги водія або копії графіку змінності водія. Відповідно до товарно-транспортної накладної від 14-17 липня 2025 року автомобільним перевізником вказано ОСОБА_1 . 
Державними інспекторами складено акт № ОАР 055421 проведення рейдової перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 15.07.2025 та установлено порушення автомобільним перевізником ОСОБА_1 абзацу 3 частини 1 статті 30 Закону України "Про автомобільний транспорт". 
В подальшому прийнято постанову від 19.08.2025 №084687 про стягнення з автомобільного перевізника ОСОБА_1 адміністративно-господарського штрафу у розмірі 17000,00 грн. 
Позивач вказує, що вона не є автомобільним перевізником, оскільки транспортний засіб передано у строкове платне користування, відповідно до договору оренди транспортного засобу від 01.07.2025 укладеного між ОСОБА_1 (орендодавець) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (орендар). 
Відповідно до п. 1.1. Договору, орендодавець передає в строкове платне користування орендареві для використання в господарській діяльності автомобіль ГАЗ-330202, VIN: НОМЕР_3 , номерний знак НОМЕР_4 , вартістю 120000 грн. (далі іменується "Автомобіль"). Додаткові відомості про Автомобіль містяться у технічному паспорті, що передається разом з автомобілем. 1.2. Автомобіль, технічна документація на Автомобіль передаються орендодавцем орендарю в строк 3 дні, що оформлюється актом приймання-передачі, який підписують сторони. Підписанням цього договору та акта приймання-передачі сторони підтверджують, що орендодавець передав, а орендар прийняв в орендне користування Автомобіль. 1.3. За цим договором орендодавець передає орендарю Автомобіль у користування строком на 1 рік. Про передачу автомобіля складено акт прийому-передачі до договору від 03.07.2025.
Не погоджуючись з вказаною постановою, позивач звернувся з адміністративним позовом до суду.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обгрунтованості.
Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Закон України від 05 квітня 2001 року № 2344-III "Про автомобільний транспорт" (далі - Закон № 2344-III) регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень.
Відповідно до статті 6 Закону № 2344-ІІІ, реалізація державної політики у сфері автомобільного транспорту здійснюється через центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.
Державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі). Державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.
Постановою Кабінету Міністрів України № 103 від 11 лютого 2015 року затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті (далі по тексту - Положення), відповідно до пункту 1 якого Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).
Згідно із пунктами 4, 5, 8 Положення від 11.02.2015 №103, основними завданнями Укртрансбезпеки є, у тому числі: здійснення державного нагляду (контролю) за безпекою на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті.
Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань, зокрема: здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті; проводить перевірки за додержанням суб`єктами господарювання, фізичними особами та юридичними особами вимог законодавства про транспорт.
Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.
Процедуру проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт визначено Порядком проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2006 року № 1567 (далі - Порядок № 1567).
Згідно з п. 2 Порядку № 1567, рейдовим перевіркам (перевіркам на дорозі) підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних автомобільних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.
За приписами п. 4 Порядку № 1567, рейдові перевірки (перевірки на дорозі) на автомобільному транспорті проводяться посадовими особами Укртрансбезпеки та її територіальних органів.
Згідно з п. 14 Порядку № 1567, рейдовою перевіркою (перевіркою на дорозі) є перевірка транспортних засобів автомобільних перевізників на всіх видах автомобільних доріг на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, зони габаритно-вагового контролю, інші об`єкти, що використовуються автомобільними перевізниками для забезпечення діяльності автомобільного транспорту) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.
Відповідно до абз. 2 п. 15 Порядку № 1567, під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) перевіряється виключно наявність визначених статтями 39 і 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.
Пунктами 20, 21 Порядку № 1567 визначено, що виявлені під час рейдової перевірки (перевірки на дорозі) порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму. У разі виявлення в ході рейдової перевірки (перевірки на дорозі) транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.
Пунктом 25 Порядку № 1567 передбачено, що справа про порушення розглядається в територіальному органі Укртрансбезпеки за місцезнаходженням автомобільного перевізника або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи автомобільного перевізника) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.
Відповідно до пункту 26 Порядку № 1567, справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи автомобільного перевізника.
Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа автомобільного перевізника повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням або надсиланням на офіційну електронну адресу (за наявності).
Пунктом 27 Порядку № 1567 установлено, що у разі неявки уповноваженої особи автомобільного перевізника справа про порушення розглядається без її участі.
За наявності підстав керівник територіального органу Укртрансбезпеки або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.
Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за порушення ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" відповідно до абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону № 2344-ІІІ у зв`язку з ненаданням до перевірки документів.
Водночас, позивач наполягає на незаконному притягненні його до відповідальності за абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону № 2344-III, як неналежного суб`єкта, який у спірному випадку не є автомобільним перевізником.
Відповідно до договору оренди транспортного засобу від 01.07.2025, укладеного між ОСОБА_1 (орендодавець) та ФОП ОСОБА_3 (орендар) вказано, що орендодавець передає в строкове платне користування орендареві для використання в господарській діяльності автомобіль ГАЗ-330202, VIN: НОМЕР_3 , номерний знак НОМЕР_4 , вартістю 120000 грн. (далі іменується "Автомобіль"). Додаткові відомості про Автомобіль містяться у технічному паспорті, що передається разом з автомобілем (п.1.1). Автомобіль, технічна документація на Автомобіль передаються орендодавцем орендарю в строк 3 дні, що оформлюється актом приймання-передачі, який підписують сторони. Підписанням цього договору та акта приймання-передачі сторони підтверджують, що орендодавець передав, а орендар прийняв в орендне користування Автомобіль (п.1.2). За цим договором орендодавець передає орендарю Автомобіль у користування строком на 1 рік (п.1.3). Про передачу автомобіля складено акт прийому-передачі до договору від 03.07.2025.
Частиною першою статті 34 цього Закону передбачено, що автомобільний перевізник повинен виконувати, зокрема, вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів.
Статтею 48 Закону № 2344-ІІІ встановлено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
Відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 60 № 2344-ІІІ, за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до вимог статті 1 Закону України "Про автомобільний транспорт", автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами. Водій - особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка. Послуга з перевезення пасажирів чи вантажів - перевезення пасажирів чи вантажів транспортними засобами на договірних умовах із замовником послуги за плату.
Отже, Законом України "Про автомобільний транспорт" передбачена відповідальність у вигляді адміністративно-господарського штрафу саме до автомобільних перевізників.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що автомобільним перевізником є той, хто за умовами договору (із замовником) про перевезення вантажу надає відповідну послугу, а не власник/користувач транспортного засобу. Автомобільний перевізник не може визначатися тільки на підставі реєстраційних документів на транспортний засіб.
Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений в постанові Верховного Суду від 08.05.2025 у справі № 520/15410/23, від 20.05.2025 у справі №120/4525/23.
Судовим розглядом встановлено, що автомобільного перевізника під час розгляду справи органом контролю встановлено на підставі реєстраційних документів на транспортний засіб.
При цьому, обов`язок із встановлення дійсного автомобільного перевізника покладається на орган Укртрансбезпеки, яка, у випадку встановлення порушення законодавства про автомобільний транспорт, зобов`язана притягнути до адміністративної відповідальності лише винну в указаних порушеннях особу. При цьому притягнення до адміністративної відповідальності особи, яка не була в момент перевезення автомобільним перевізником є протиправним, а тягар наслідків у такому випадку несе компетентний контролюючий орган.
Аналогічна позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 22 лютого 2023 у справі №240/22448/20, від 22 грудня 2021 у справі №420/3371/21, від 06.07.2023 у справі № 640/39442/21, від 28.12.2023 по справі № 300/4673/22.
Верховний Суд звернув увагу на те, що власник транспортного засобу не може автоматично вважатись перевізником лише на підставі належності йому автомобіля, який був перевірений. У випадках, коли транспортний засіб передано в користування іншій особі, така особа фактично здійснює перевезення та несе відповідальність за його умови і законність.
Щодо доводів апелянта, що під час перевірки водієм транспортного засобу надано товарно-транспортну накладну №47 від 14-17.07.2025, в якій, зазначено автомобільним перевізником ОСОБА_1 колегія суддів не приймає до уваги, оскільки товарно-транспортна накладна є первинним документом бухгалтерського обліку, який призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей та фіксації факту їх перевезення. Проте, сама по собі ТТН не є беззаперечною та достатньою підставою для встановлення особи фактичного та правомірного автомобільного перевізника в розумінні вимог Закону України "Про автомобільний транспорт". 
З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач у спірних відносинах не є автомобільним перевізником у розумінні Закону України "Про автомобільний транспорт", а тому не може нести відповідальність на підставі статті 60 цього Закону, оскільки за порушення законодавства про автомобільний транспорт адміністративно-господарські штрафи застосовуються саме до автомобільних перевізників, а не до власників транспортного засобу, яким перевозиться вантаж, у зв`язку з чим адміністративний позов підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З урахування наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції в повному обсязі дослідив положення нормативних актів, що регулюють спірні правовідносини та дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Згідно із ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Таким чином, колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції, дійшла висновку, що при прийнятті рішення, суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального права.
Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті - залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.12.2025 по справі № 520/23755/25 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		А.О. Бегунц 	
Судді	   	Я.В. П`янова   В.Б. Русанова