ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.08.2026 року м.Дніпро Справа № 904/4762/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Дарміна М.О.(доповідач),
суддів: Джепи Ю.А., Соп`яненко О.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику (повідомлення) сторін апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.11.2025 (суддя Іванова Т.В.) у справі № 904/4762/25
за позовом: Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Універсальна" (01133, Київська область, місто Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 9; ідентифікаційний код юридичної особи 20113829)
до відповідача: Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код юридичної особи НОМЕР_2 )
про відшкодування шкоди у розмірі 144 313,02 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Універсальна" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про відшкодування шкоди у розмірі 144 313,02 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 09.02.2022 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу "Богдан МАЗ 63172", державний номерний знак НОМЕР_3 , який перебував у володінні та експлуатації Військової частини НОМЕР_1 , та транспортного засобу "Man", державний номерний знак НОМЕР_4 , з напівпричепом "Schmitz", реєстраційний номер НОМЕР_5 , застрахованого за договором добровільного страхування в ПрАТ "СК "Універсальна". Постановою Летичівського районного суду Хмельницької області від 09.03.2022 у справі №678/197/22 встановлено вину водія транспортного засобу "Богдан МАЗ 63172" - військовослужбовця частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 - у порушенні правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження застрахованого майна. Позивач здійснив страхову виплату в розмірі 144 313,02 грн, у зв`язку із чим відповідно до статті 993 Цивільного кодексу України та статті 108 Закону України "Про страхування" до нього перейшло право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 19.11.2025 позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Універсальна" до Військової частини НОМЕР_1 про відшкодування шкоди у розмірі 144 313,02 грн - задоволено у повному обсязі. Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Універсальна" (01133, Київська область, місто Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 9; ідентифікаційний код 20113829) завданих збитків у розмірі 144 313,02 грн (сто сорок чотири тисячі триста тринадцять гривень нуль дві копійки) та судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 2 422,40 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні сорок копійок).
Приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що матеріалами справи підтверджено факт настання дорожньо-транспортної пригоди 09.02.2022 та наявність вини водія ОСОБА_1 , який на момент ДТП перебував у складі особового складу Військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ №165421 від 09.02.2022 та постановою Летичівського районного суду Хмельницької області від 09.03.2022 у справі №678/197/22. Суд встановив, що станом на 09.02.2022 за Військовою частиною НОМЕР_1 зареєстрований автомобіль Богдан, державний номерний знак НОМЕР_3 , що підтверджується листом ІНФОРМАЦІЯ_1 та технічним талоном транспортного засобу. Суд першої інстанції кваліфікував спірні правовідносини як суброгацію на підставі статті 993 Цивільного кодексу України та статті 108 Закону України "Про страхування", зазначивши, що після виплати страхового відшкодування деліктне зобов`язання не припиняється, а відбувається заміна кредитора. Щодо заявленого відповідачем пропуску позовної давності суд зазначив, що відповідно до пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України з 24.02.2022 по 03.09.2025 перебіг позовної давності був зупинений у зв`язку із дією правового режиму воєнного стану, а тому позовна давність для звернення із даним позовом станом на 26.08.2025 не сплинула. Суд також зазначив, що відповідач не спростував факт настання страхового випадку, реальність виплати страхового відшкодування та розмір понесених позивачем витрат, не надав заперечень по суті заявлених вимог щодо розміру завданої шкоди та причинно-наслідкового зв`язку.

Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи апеляційної скарги:

Не погоджуючись із рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 19.11.2025 у справі №904/4762/25, Військова частина НОМЕР_1 (відповідач) подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.11.2025 у справі №904/4762/25 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Універсальна" відмовити. 
Узагальнення доводів апеляційної скарги:

Апеляційна скарга обґрунтована наступним:
Військова частина НОМЕР_1 вважає, що судом першої інстанції під час постановлення оскаржуваного рішення були грубо порушені основні засади (принципи) господарського судочинства, а саме: верховенство права (п. 1 ч. 3 ст. 2, ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 236 ГПК України); рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом (п. 2 ч. 3 ст. 2, ст. 7, ч. 2 ст. 10 ГПК України); змагальність сторін (п. 4 ч. 3 ст. 2, ст. 13 ГПК України); диспозитивність (п. 4 ч. 3 ст. 2, ст. 14 ГПК України); пропорційність (п. 6 ч. 3 ст. 2, ст. 15 ГПК України). Також апелянт зазначає, що рішення не відповідає вимогам ч. 1-5 ст. 236 ГПК України щодо законності та обґрунтованості судового рішення.
Основним доводом апеляційної скарги є пропуск позивачем строку позовної давності. Апелянт зазначає, що між сторонами виникли відносини суброгації, а саме перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. При суброгації нове зобов`язання із відшкодування збитків не виникає - відбувається заміна кредитора: потерпілий передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Апелянт наголошує, що суброгація регулюється ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», і для неї встановлено особливий правовий режим, відмінний від регресу, який регулюється ст. 1191 ЦК України.
Відповідач стверджує, що при суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а відповідно до ч. 1 ст. 262 ЦК України заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Оскільки датою настання страхового випадку було 09.02.2022, трирічний строк позовної давності щодо вимоги про стягнення страхового відшкодування сплив 09.02.2025, тоді як позивач звернувся до суду лише 26.08.2025, тобто з пропуском строку позовної давності більше ніж на 6 місяців.
На підтвердження своєї позиції Військова частина НОМЕР_1 посилається на постанову Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №910/2603/17, в якій Велика Палата підтримала висновки, викладені у постановах Верховного Суду України від 25.12.2013 у справі №6-112цс13, від 17.02.2016 у справі №6-2471цс15, від 18.05.2016 у справі №6-2809цс15. Зокрема, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що при суброгації у страхових відносинах деліктне зобов`язання продовжує існувати та відбувається лише заміна кредитора - право вимоги переходить від потерпілої особи до страховика. Помилковим є застосування до суброгації у страхових відносинах положень ч. 6 ст. 261 ЦК України, згідно якої за регресними зобов`язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов`язання. До спірних відносин під час обчислення позовної давності мають застосовуватись положення ст. 262 ЦК України, згідно якої заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.
Апелянт також зазначає, що позивачем не було наведено поважності причин пропуску строку позовної давності та не подано належних доказів на підтвердження наявності обставин, які б унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову. Жодних заяв чи клопотань про поновлення строку на подання позовної заяви позивачем подано не було. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Щодо впливу воєнного стану на перебіг позовної давності апелянт посилається на постанову Великої Палати Верховного Суду від 10.11.2022 у справі №990/115/22, згідно якої введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду з позовами. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку. Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 25.10.2022 у справі №620/7233/21, від 24.10.2022 у справі №160/175/22 та від 22.09.2022 у справі №140/13772/21. Апелянт наголошує, що навіть під час воєнного стану дотримання строків на звернення до суду є обов`язковим, а дія воєнного стану не зумовлює автоматичне зупинення таких строків.
Крім того, скаржник зазначає, що відповідно до п. 5, 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень та враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Згідно з ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Апелянт вважає, що суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, дійшов хибних висновків щодо наявності протиправності в діях відповідача, а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню.

Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Універсальна" не скористалося правом подати відзив на апеляційну скаргу, що відповідно до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді:
Згідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 03.12.2025 у даній справі визначена колегія суддів у складі: головуючий, доповідач суддя Дармін М.О., судді: Чус О.В., Кощеєв І.М.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 30.12.2025 витребувано у Господарського суду Дніпропетровської області матеріали справи № 904/5352/25.
07.01.2026 матеріали справи № 904/4762/25 надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.
У зв`язку із перебуванням на лікарняному судді Кощеєва І.М. – члена колегії суддів, визначеного протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.12.2025 року, (для вирішення питання про вікриття апеляційного провадження) на підставі розпорядження керівника апарату суду №115/26 від 18.02.2026 проведено повторний автоматизований розподіл справи.
Відповідно до витягу з витягу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.02.2026 року визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Дармін М.О., судді: Чус О.В., Кучеренко О.І.
Враховуючи, що предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення суми, меншої ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто вказана справа відноситься до малозначних справ в розумінні ГПК України, ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 26.02.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.11.2025 (суддя Іванова Т.В.) у справі № 904/4762/25 для розгляду у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
У зв`язку з усунення обставин, що зумовили заміну судді-члена колегії, а саме вихід на роботу судді Кощеєва І.М. на підставі розпорядження керівника апарату суду від 09.03.2026, №189/26 справу передано раніше визначеному складу суддів.
У зв`язку з перебуванням на лікарняному суддів Кощеєва І.М. та Чус О.Ю. - члена колегії суддів, визначеного протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.12.2025 року на підставі розпорядження керівника апарату суду № 739/26 від 26.08.2026 проведено повторний автоматизований розподіл справи.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.08.2026 визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Дарміна М.О. (доповідач), суддів: Джепа Ю.А, Соп`яненко О.Ю.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 26.08.2026 справу № 904/4762/25 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: головуючого судді Дарміна М.О. (доповідача), суддів: Джепа Ю.А., Соп`яненко О.Ю.

Обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції та оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників провадження у справі і висновків суду першої інстанції:

Заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту судового рішення, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду встановила, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню в силу наступного:
З урахуванням доводів і вимог апеляційної скарги, в порядку частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегією суддів не перевіряється правильність висновків суду першої інстанції в частині неоспорюваних сторонами обставин справи відносно того, що: 09.02.2022 об 11:10 год по вулиці Богдана Хмельницького селища Летичів Хмельницького (Летичівського) району Хмельницької області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки "Богдан МАЗ 63172", реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_1 , та транспортного засобу марки "Man", державний номерний знак НОМЕР_4 , з напівпричепом марки "Schmitz", державний номерний знак НОМЕР_5 , під керуванням ОСОБА_2 .
Постановою Летичівського районного суду Хмельницької області від 09.03.2022 у справі №678/197/22 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у зв`язку з порушенням пунктів 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України.
Станом на 09.02.2022 за Військовою частиною НОМЕР_1 зареєстрований автомобіль Богдан, державний номерний знак НОМЕР_3 , що підтверджується листом ІНФОРМАЦІЯ_1 №120892/С від 24.09.2025 та технічним талоном транспортного засобу.
ОСОБА_1 на момент дорожньо-транспортної пригоди перебував у складі особового складу Військової частини НОМЕР_1 .
28.05.2021 між ПрАТ "СК "Універсальна" та ТОВ "Юрія-Фарм" укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів №3000/284/000072 щодо страхування транспортного засобу "Man", державний номерний знак НОМЕР_4 , з напівпричепом "Schmitz", державний номерний знак НОМЕР_5 .
Відповідно до страхового акту №113575/1 від 25.10.2022 пошкодження застрахованого напівпричепу "Schmitz" визнано страховим випадком, а збитки підлягають відшкодуванню в сумі 144 313,02 грн.
ПрАТ "СК "Універсальна" здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 144 313,02 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №24705 від 26.10.2022.
Відносини у сфері страхування регулюються ЦК України та Законом України «Про страхування», який спрямований на створення ринку страхових послуг, посилення страхового захисту майнових інтересів підприємств, установ, організацій та фізичних осіб.
Відповідно до статей 512, 514 ЦК України, які кореспондуються з положеннями статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування», у разі виплати страховою компанією страхового відшкодування до неї у межах фактичних витрат від потерпілої особи переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. В таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги у порядку суброгації від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов'язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора, а саме: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за заподіяння шкоди.
Страховик внаслідок виконання обов'язку винної особи (боржника) перед потерпілим (кредитором), набуває прав кредитора у частині фактично сплаченого страхового відшкодування. При цьому деліктне зобов'язання не припиняться, але відбувається заміна сторони у цьому зобов'язанні (заміна кредитора) - замість потерпілої особи прав кредитора набуває страховик. Перехід права вимоги до страховика фактично означає, що право вимоги існувало раніше та продовжує існувати, але переходить від однієї особи до іншої, відповідно - від потерпілої особи у деліктному зобов'язанні до страховика.
При цьому помилковим є ототожнення права вимоги, визначене статтею 993 ЦК України та статтею 27 Закону України «Про страхування», із правом вимоги (регресу), визначеного статтею 1191 ЦК України, оскільки наведені норми регулюють різні за змістом правовідносини - суброгацію у страхових відносинах та регрес.
Зважаючи на зміст наведених норм ЦК України, право зворотної вимоги (регресу) не переходить від однієї особи до іншої, як у випадку заміни сторони (кредитора) у вже існуючому зобов'язанні (при суброгації у страхових відносинах). При регресі право регресної вимоги виникає, тобто є новим правом кредитора за новим у даному випадку регресним зобов'язанням, що виникло внаслідок припинення основного (деліктного) зобов'язання, шляхом виконання обов'язку боржника (винної особи) у такому деліктному зобов'язанні третьою особою.
В цілому, як за змістом статті 1191 ЦК України, так і за змістом статті 993 ЦК України й статті 27 Закону України «Про страхування», йдеться про виконання обов'язку боржника перед потерпілим. Водночас ці норми встановлюють різний порядок виникнення прав вимоги до винної особи у деліктному зобов'язанні. Так, при суброгації, яка регулюється статтею 993 ЦК України та статтею 27 Закону України «Про страхування» у страхових відносинах деліктне зобов'язання продовжує існувати та відбувається лише заміна кредитора - право вимоги переходить від потерпілої особи до страховика, а при регресі, який регулюється статтею 1191 ЦК України, право вимоги (регресу) виникає у третьої особи після виконання такою особою обов'язку боржника та, відповідно, припинення основного (деліктного) зобов'язання і виникнення нового (регресного) зобов'язання.
На підставі вищевикладеного, доводи апелянта, що при суброгації не виникає нового зобов`язання, а відбувається заміна кредитора у вже існуючому деліктному зобов`язанні, у зв`язку із чим перебіг позовної давності визначається за правилами статті 262 Цивільного кодексу України та розпочинається з моменту виникнення права вимоги у первісного кредитора, що узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 04.07.2018 у справі №910/2603/17 є правильним.
При цьому, вищевикладені висновки Верховного Суду не спростовують правильності рішення суду першої інстанції щодо дотримання позивачем строку позовної давності, з огляду на наступне:
Статтею 256 Цивільного кодексу України унормовано, що позовна давність – це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
За приписами статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 258 Цивільного кодексу України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. 
Відповідно до частини першої статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 Цивільного кодексу України і вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або за наявності поважних причин її пропуску – захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму).
Крім того, суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, заявлених позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності.
Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2018 у справі №369/6892/15-ц).
В силу статті 262 Цивільного кодексу України заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. При суброгації деліктне зобов`язання не припиняється, змінюється лише одна із сторін такого зобов`язання кредитор, тому у разі суброгації перебіг строку позовної давності починається від дня настання страхового випадку, оскільки при переході права вимоги до страховика переходять усі права, які мав страхувальник, що, зокрема, стосується і права на подання позову. Отже, при суброгації строк позовної давності обчислюється з моменту дорожньо-транспортної пригоди (постанова Верховного Суду від 28.02.2018 у справі №521/16989/13-ц).
За умовами пункту 6 частини другої статті 258 Цивільного кодексу України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог у зв`язку з перевезенням вантажу, пошти (стаття 925 цього Кодексу).
Отже, беручи до уваги те, що позовні вимоги у цій справі заявлені з правовідносин суброгації, а дорожньо-транспортна пригода сталася 09.02.2022, колегія суддів зауважує про те, що строк позовної давності мав сплинути 09.02.2023.
Однак, указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 №64/2022 із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введений воєнний стан, який на час розгляду цієї справи не скасований та не припинений.
Законом України №2120-IX від 15.03.2022 "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" (набрав чинності 17.03.2022) розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.
В подальшому Законом України №3450-IX від 08.11.2023 "Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини" (набрав чинності 30.01.2024) пункт 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України був викладений у новій редакції, згідно з якою у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року №2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.
З огляду на викладене, враховуючи те, що перебіг скороченого річного строку позовної давності щодо позовних вимог Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Універсальна" розпочався з моменту вчинення дорожньо-транспортної пригоди (09.02.2022), враховуючи те, що з 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан, який триває до теперішнього часу, при цьому позивач звернувся з позовом 26.08.2025, апеляційний господарський суд, беручи до уваги продовження та подальше зупинення встановленого законом строку позовної давності на період воєнного стану, дійшов висновку про звернення позивача з позовом у даній справі в межах строку позовної давності.
Отже, на відміну від процесуальних строків звернення до суду, щодо яких питання їх поновлення вирішується судом з урахуванням поважності причин пропуску, законодавець встановив спеціальне правило щодо перебігу саме строків позовної давності, передбачивши їх продовження на весь період дії воєнного стану.
Посилання апелянта на постанову Великої Палати Верховного Суду від 10.11.2022 у справі №990/115/22 та інші судові рішення у апеляційній скарзі, щодо процесуальних строків, не є релевантними до процесуальних питань справи, оскільки зазначені висновки стосуються строків звернення до адміністративного суду та застосування норм процесуального законодавства, а не позовної давності як інституту матеріального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів відхиляє помилкові доводи апеляційної скарги, які ґрунтуються на ототожненні процесуальних строків із інститутом позовної давністі, оскільки їх правова природа та правове регулювання є різними правовими інститутами.
Враховуючи, що інших доводів щодо неправильного встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи, наявності чи відсутності вини особи, відповідальної за завдану шкоду, розміру виплаченого страхового відшкодування, наявності підстав для переходу до позивача права вимоги або неправильного застосування судом норм матеріального права апеляційна скарга не містить, колегія суддів виснує, що місцевий господарський суд правильно встановив фактичні обставини справи, надав належну оцінку зібраним доказам та дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову, а доводи апеляційної скарги зазначених висновків не спростовують і зводяться до переоцінки доказів. 
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.275 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до частини 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права
Відповідно до частин 1, 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Під час розгляду справи, колегією суддів не встановлено порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення та неправильного застосування норм матеріального права.
У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції, викладених в рішенні суду першої інстанції, яке є предметом апеляційного оскарження.
З урахуванням вищевикладеного, рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.11.2025 у справі № 904/4762/25 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Військової частини НОМЕР_1 на нього, відповідно, підлягає залишенню без задоволення.
Розподіл судових витрат:

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати зі сплати судового збору за її подання відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.11.2025 у справі № 904/4762/25 – залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.11.2025 у справі № 904/4762/25 – залишити без змін.
Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 в дохід державного бюджету України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 3 993,60 грн.
Видачу відповідного наказу доручити Господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку в строки передбачені ст. 288 ГПК України.

Головуючий суддя М.О. Дармін

Суддя Ю.А. Джепа

Суддя О.Ю. Соп`яненко