П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2026 року 
м. Рівне

Справа № 569/19630/25
Провадження № 22-ц/4815/1737/26

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого-судді – Шимківа С.С.,
суддів: – Боймиструка С.В., Хилевича С.В.,
секретар судового засідання – Ковальчук Л.В.,

учасники справи: 
заявник – ОСОБА_1 ,
заінтересовані особи – Управління ДМС у Рівненській області, 
– Рівненська міська рада,
– Військова частина НОМЕР_1 ,
– Міністерство оборони України,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , яка подана її представником – адвокатом Виноградовою-Мацнєвою Єленою Володимирівною на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 01 червня 2026 року (ухвалене у складі судді Гордійчук І.О., присяжних: Фурс В.С., Пекунова О.А., повний текст судового рішення складено 08 червня 2026 року) у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи Управління ДМС у Рівненській області, Рівненська міська рада, військова частина НОМЕР_1 , Міністерство оборони України про визнання ОСОБА_2 безвісно відсутнім, –

в с т а н о в и в:

16 вересня 2025 року ОСОБА_1 , через представника – адвоката Виноградова-Мацнєву Є.В. звернулася до Рівненського міського суду Рівненської області із заявою про визнання  ОСОБА_2 безвісно відсутнім.
Заяву обґрунтовувала тим, що з 24.09.1995 року по даний час заявниця перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 .
ОСОБА_2 самостійно мобілізувався до лав ЗСУ з початком повномасштабного вторгнення. Мав багато контузій та травм, неодноразово лікувався.
У червні 2024 року він зайшов на позицію, перед тим зателефонував та повідомив, що його та ще декількох побратимів направляють на позицію з якої немає виходу, майже попрощався. 27.08.2024 вона звернулася з заявою до Рівненського районного управління поліції, розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні.
Відповідно до акту службового розслідування, ОСОБА_2 зник саме під час бойового виходу біля населеного пункту Виїмка Донецької області на позиції "Тайфун" РОП "Великий", разом з побратимами. Будь-якої інформації про місцезнаходження ОСОБА_2 , в тому числі перебування в полоні немає.
Визнання особи безвісно відсутньою необхідне для вчинення дій щодо укладення договорів з житлово-комунальними організаціями, крім того їх спільний син не може оформити відстрочку, крім того оголошення ОСОБА_2 безвісно відсутнім необхідно для оформлення спадщини.
Просила суд визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , безвісно відсутнім.
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 01 червня 2026 року в задоволенні заяви  ОСОБА_1 , заінтересовані особи Управління ДМС у Рівненській області, Рівненська міська рада, військова частина НОМЕР_1 , Міністерство оборони України про визнання ОСОБА_2 безвісно відсутнім відмовлено.
Рішення суду мотивовано відсутністю достатніх підстав для задоволення поданої заяви.
Не погоджуючись із рішенням суду,  ОСОБА_1 , через свого представника – адвоката Виноградову-Мацнєву Єлену Володимирівну оскаржила його в апеляційному порядку. 
У поданій апеляційній скарзі вказує, що ОСОБА_2 зник саме під час здійснення ним бойового виходу. З 27.08.2024 року немає відомостей про його місцезнаходження та проживання. Тому покликання на твердження заінтересованої особи, а саме - Міністерства Оборони України, що ОСОБА_1 даною заявою хоче захистити Мартиненка Богдана Анатолійовича від подальшої кримінальної відповідальності та посилання на те що відкрито кримінальне провадження за фактом самовільного залишення військової частини не заслуговують на увагу, оскільки жодним чином не підтверджують знаходження ОСОБА_2 за місцем проживання.
Крім того, в рамках двох кримінальних проваджень проводилися розшукові заходи, та неодноразово працівники ВСП та поліції приходили за її та ОСОБА_2 місцем проживання.
Вказує, що визнання судом у встановленому законом порядку фізичної особи безвісно відсутньою (стаття 43 ЦК України) жодним чином не свідчить про смерть такої особи як і не виключає самої можливості смерті.
Зазначене зумовлює одночасну наявність двох припущень щодо двох взаємовиключних життєвих станів безвісно відсутньої фізичної особи.
Просить суд скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким заяву про визнання ОСОБА_2 безвісно відсутнім задовольнити.
03 серпня 2026 року Військовою частиною НОМЕР_1 подано відзив на апеляційну скаргу, у якому покликається на законність оскаржуваного рішення.
Вказує, що ОСОБА_1 не надано суду копії акту службового розслідування, чи інших належних доказів, на підтвердження факту зникнення безвісти ОСОБА_2 під час його бойового виходу. 
Водночас, за результатами проведеного службового розслідування командиром військової частини НОМЕР_1 видано наказ (з основної діяльності) від 02.07.2024 № 2861 "Про результати службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 особовим складом мотопіхотного батальйону" згідно якого факт самовільного залишення позиції "ТАЙФУН" РОП "ВЕЛИКИЙ" зі зброєю, яка знаходиться в районі оборони мотопіхотного батальйону управління військової частини НОМЕР_1 поблизу населеного пункту АДРЕСА_1 , вчинене в умовах воєнного стану або в бойовій обстановці командиром 2 мотопіхотного відділення – командира машини 1 мотопіхотного взводу 2 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону управління військової частини НОМЕР_1 сержантом ОСОБА_2 в період з 14 червня 2024 року по теперішній час, вважати підтвердженим.
Таким чином, сержант ОСОБА_2 з 14.06.2024 самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 .
Військова частина НОМЕР_1 не володіє відомостями про зникнення ОСОБА_2 під час бойового виходу.
Просить про залишення рішення суду без змін, а апеляційної скарги – без задоволення.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.
Судом встановлено, що заявниця ОСОБА_1 є дружиною військовослужбовця ОСОБА_2 .
Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 169 від 14 червня 2024 року, сержанта ОСОБА_2 , командира мотопіхотного відділення-командира машини мотопіхотного взводу мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону управління Військової частини НОМЕР_1 , вважати таким, що 14 червня 2024 року самовільно залишив військову частину, з 14 червня 2024 року зняти з усіх видів забезпечення, з 15 червня 2024 року зняти з котлового забезпечення. 
Згідно з наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №179 від 23 червня 2024 року, сержанта ОСОБА_2 , командира мотопіхотного відділення-командира машини мотопіхотного взводу мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону управління Військової частини НОМЕР_1 , який самовільно залишив розташування військової частини 14 червня 2024 року, та знятий з усіх видів забезпечення, який відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 23 червня 2024 року №80-РС, увільнений від займаної посади, і зарахований в розпорядження командира Військової частини НОМЕР_1 ;
Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №180 від 24 червня 2024 року (витяг із наказу додається), сержанта ОСОБА_2 , який перебуває у розпорядженні командира Військової частини НОМЕР_1 , який самовільно залишив місце служби 14 червня 2024 року, та якій відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 24 червня 2024 року №81-РС з 24 червня 2024 року призупинено військову службу та дію контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України. Облікові дані направлено до ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
За результатами службового розслідування встановлено, що близько 20 години 00 хвилин 14 червня 2024 року під час виконання бойових завдань особовим складом мотопіхотного батальйону управління військової частини НОМЕР_1 в районі оборони мотопіхотного батальйону, поблизу населеного пункту АДРЕСА_1 на позиції "ТАЙФУН" РОП "ВЕЛИКИЙ" заступником командира 2 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону управління військової частини НОМЕР_1 було виявлено відсутність без поважних причин командира 2 мотопіхотного відділення – командира машини 1 мотопіхотного взводу 2 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону управління військової частини НОМЕР_1 сержанта ОСОБА_3 , старшого стрільця оператора 3 мотопіхотного відділення 2 мотопіхотного взводу 2 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону управління військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_4 , та номера обслуги 3 гранатометного відділення гранатометного взводу роти вогневої підтримки мотопіхотного батальйону управління військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_5 , які самовільно залишили бойову позицію "ТАЙФУН" РОП "ВЕЛИКИЙ", штатна зброя сержанта ОСОБА_2 , – АК-74 № 5974455 (ймовірно з повним боєкомплектом 120 набоїв 5.45 мм). 
По даному факту Державним бюро розслідувань внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато розслідування про що свідчить витяг з ЄРДР № 62024050010004854 від 21 червня 2024 року за ознаками частини 4 статті 408 КК України.
28.08.2024 року було порушено кримінальне провадження відповідно до ч. 1 ст. 115 КК України № 12024181010002050 від 28.08.2024 року по факту зникнення безвісти військовослужбовця ОСОБА_2 .
Згідно із частиною першою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
Відповідно до статті 43 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. У разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць - перше січня наступного року. Порядок визнання фізичної особи безвісно відсутньою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України.
За змістом пункту 3 частини першої частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою.
В силу статей 305-308 ЦПК України заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна. 
У заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. 
Суд до початку розгляду справи встановлює осіб (родичів, співробітників тощо, які можуть дати свідчення про фізичну особу, місцеперебування якої невідоме, а також запитує відповідні організації за останнім місцем проживання відсутнього (житлово-експлуатаційні організації, органи реєстрації місця проживання осіб або органи місцевого самоврядування) і за останнім місцем роботи про наявність відомостей щодо фізичної особи, місцеперебування якої невідоме. Суд розглядає справу за участю заявника, свідків, зазначених у заяві, та осіб, яких сам суд визнає за потрібне допитати, і ухвалює рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або про оголошення її померлою.
Безвісна відсутність – це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер.
За положеннями статті 43 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування.
Зазначена норма передбачає перш за все з`ясування місця постійного проживання особи на час її зникнення, заходів, які приймала заявник для встановлення місця знаходження особи, щодо якої ставиться питання про визнання безвісно відсутнім, та чи були вичерпані усі можливості для її знаходження.
Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються:
а) відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання;
б) відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості;
в) сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної або з дня, визначеного відповідно до частини другої статті 43 ЦК України;
г) наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою.
Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18) міститься висновок про те, що добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) – це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. 
Апеляційний суд, оцінивши наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності, дійшов висновку, що враховуючи, що за фактом самовільного залишення військовослужбовцем ОСОБА_2 з 14.06.2024 місця тимчасової дислокації підрозділу військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_1 Державним бюро розслідувань внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато розслідування за ч. 4 ст. 408 КК України, відомостей про його закриття немає, задоволення заяви ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_2 безвісно відсутнім порушуватиме принцип добросовісності цивільних правовідносин та є передчасним, оскільки існує вірогідність умисного переховування ОСОБА_2 від правоохоронних органів.
Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , яка подана її представником – адвокатом Виноградовою-Мацнєвою Єленою Володимирівною залишити без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 01 червня 2026 року – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Повний текст постанови виготовлено 11 вересня 2026 року.

Головуючий-суддя      Шимків С.С.

Судді:  Боймиструк С.В.

Хилевич С.В.