ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

10 вересня 2026 року      м. Чернівці  справа № 718/200/26
провадження №22-ц/822/1422/26
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача Перепелюк І. Б. 
суддів: Височанської Н.К., Литвинюк І.М.
секретар Черновська А.К.
розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 11 травня 2026 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особу Служба у справах дітей Мамаївської сільської ради, про позбавлення батьківських прав, за участю прокурора Кініщук Л.І.
встановив: 
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Мамаївської сільської ради, про позбавлення батьківських прав.
Позов обґрунтовано наступним. Вказує, що ОСОБА_2 є батьком її малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вони з батьком дитини проживали в цивільному шлюбі.
Вказує, що згідно рішення Кіцманського райсуду від 12.07.2023 №718/1936/23 з ОСОБА_2 стягнуто на її користь аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 в розмірі 3000 гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду, тобто 15.06.2023 року до досягнення дитиною повноліття. 
Заборгованості по сплаті аліментів станом на 05.09.2025 року відповідач немає.
Відповідач ОСОБА_2 зареєстрований та проживає в житловому будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 .
Зазначала, що малолітня дочка ОСОБА_3 відвідувала Кліводинського ЗДО (ясла-сад) з серпня 2021 року по травень 2025 року.
Вихованням та опікою доньки займалася тільки вона - приводила дитину до садочка, забирала її, здійснювала оплату за харчування, відвідувала свята, розваги, батьківські збори. Батько дитини був всього декілька разів на святах, а так не приймав жодної участі у вихованні, навчанні дитини.
Вказувала, що на даний час малолітня ОСОБА_4 відвідує ОСОБА_5 ЗДО з 01.09.2025 року.
Позивач не одружена, не працює. Виховує трьох дітей: ОСОБА_6 , 2011 року народження, ОСОБА_7 , 2014 року народження, та ОСОБА_3 , 2019 року народження. 
З батьком дочки ОСОБА_3 не проживає.
Також позивач посилається на те, що відповідач ОСОБА_2 не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 , оскільки не має змоги займатися її вихованням та в подальшому утримувати.
Відповідач ОСОБА_2 не створює належних умов виховання, не забезпечує збереження життя та здоров`я дитини, не здійснює підготовку до самостійного життя відповідно до її віку.
Посилаючись на зазначені обставини, просила позов задовольнити - позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 11 травня 2026 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Мамаївської сільської ради, про позбавлення батьківських прав – відмовлено.
Попереджено ОСОБА_2 про зміну ставлення щодо виховання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 11 травня 2026 року, ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає оскаржуване рішення незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням обставин справи та неналежною оцінкою доказів.
Вказує на те, що відповідач не відвідує дитину не цікавиться її життям, не бере участі у вирішенні питань щодо її виховання, навчання, лікування та розвитку, не підтримує емоційного зв`язку з дитиною, не телефонує їй та не спілкується з нею.
Зокрема суд першої інстанції помилково не взяв до уваги висновок органу опіки та піклування, яким визнано за доцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно дочки.
Згідно пояснюючої відповідача від 25.05.2026 року, вбачається, що останній не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зазначає, що він не має змоги займатися вихованням дитини та в подальшому її утримувати
Вважає, що зібрані у справі докази підтверджують факт самоусунення відповідача від виконання батьківських обов`язків, що дає підстави для позбавлення його батьківських прав.

Мотивувальна частина
Обставини справи, встановлені судом
Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 від 07.11.2019 року, ОСОБА_2 є батьком, а ОСОБА_1 матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Згідно рішення Кіцманського райсуду від 12.07.2023 справа №718/1936/23 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі по 3000 гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду, тобто з 15.06.2023 року до досягнення дитиною повноліття.
Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів Кіцманського ВДВС у Чернівецькому районі Чернівецької області ЗМУМЮ вбачається, що ОСОБА_2 станом на 05.09.2025 року заборгованості по сплаті аліментів немає.
Згідно довідки лікаря-нарколога КНП «Кіцманська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» від 09.09.2025 року ОСОБА_2 на «Д» обліку в наркологічному кабінеті не перебуває .
Згідно довідки лікаря-психіатра КНП «Кіцманська багатопрофільн; лікарня інтенсивного лікування» від 09.09.2025 року, ОСОБА_2 на «Д» обліку у лікаря психіатра не перебуває .
Відповідно до довідки-характеристики Кліводинського старостинського округу від 10.09.2025 № 5/158, ОСОБА_2 зареєстрований та проживає в житловому будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 . На ОСОБА_2 заяв та скарг в міськвиконком не надходило.
Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 10.09.2025 року, складеного виконавчим комітетом Кіцманської міської ради вбачається, що ОСОБА_2 зареєстрований та проживає в житловому будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 один. Будинок зі зручностями, має 4 житлові кімнати. Умови проживання задовільні. ОСОБА_2 розлучений, працює. 
З довідки Кліводинського ЗДО (ясла-сад) від 05.09.2025 №19 вбачається, що малолітня ОСОБА_3 відвідувала даний заклад з серпня 2021 року по травень 2025 року. Вихованням, опікою (приводила до садочка, забирала з ЗДО, здійснювала оплату за харчування, відвідувала свята, розваги, батьківські збори) займається мама ОСОБА_1 . Батько дитини був всього декілька раз на святах, а так не приймав жодної участі у вихованні дитини та її перебуванні в Кліводинському ЗДО .
Згідно довідки Мамаївського ЗДО від 05.09.2025 № 48 вбачається, що малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відвідує Мамаївський ЗДО з 01.09.2025 року по даний час. 
З акту обстеження матеріально-побутових умов Мамаївської сільської ради № 137 від 08.09.2025 року вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована в АДРЕСА_2 , але фактично проживає в житловому будинку розташованому за адресою: АДРЕСА_3 . Будинок одноповерховий, із зручностями, складається з 3 житлових кімнат. Умови проживання задовільні. ОСОБА_1 не одружена, не працює, виховує трьох дітей: ОСОБА_6 , 2011 року народження, ОСОБА_7 , 2014 року народження, та ОСОБА_3 , 2019 року народження. З батьком малолітньої дочки ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , заявниця розлучена та не проживає. З її слів вони спільного господарства не ведуть, з дитиною він не спілкується, не відвідує.
Відповідно до письмових пояснень ОСОБА_8 від 05.09.2025 року вбачається, що вона живе по сусідству з ОСОБА_1 . Зазначає, що вона ніколи не бачила ОСОБА_2 , щоб він приходив до своєї дитини, вихованням дитини не займається.
Згідно заяви ОСОБА_2 , яка скерована на адресу начальника ССД Мамаївської сільської ради Ліски Н.В., вбачається, що останній не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зазначає, що він не має змоги займатися вихованням дитини та в подальшому її утримувати.
Відповідно до висновку органу опіки та піклування Мамаївської сільської ради, який затверджено Рішенням Мамаївської сільської ради №441/9 від 24.10.2025 року, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови
Заслухавши доповідача, апелянта, прокурора, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вище вимогам процесуального закону з огляду на наступне.
Згідно зі статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
У частині першій статті 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини.
Захист інтересів дитини знаходиться в одній площині поряд з такими фундаментальними правовими цінностями, як життя, здоров`я, свобода, безпека, справедливість. Захист інтересів дитини, її виховання обома батьками є запорукою становлення сильної держави, правового суспільства, оскільки зростаючи дитина перетворюється на правового партнера дорослих членів суспільства.
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
У частині першій статті 9 зазначеної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Забезпечення найкращих інтересів дитини – це дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»).
Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).
Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 СК України).
Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини визначені статтею 150 СК України, приписи якої зокрема зобов`язують батьків виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.
Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (частини дев`ята-десята статті 7 СК України).
Відповідно до частини першої статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.
Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення й розвитку; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до дитини та її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти тощо.
Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків неодноразово було викладено у постановах Верховного Суду, зокрема, від 06 червня 2024 року у справі № 132/2049/23, від 25 вересня 2024 року у справі № 206/1513/23, від 02 жовтня 2024 року у справі № 2-5679/11, від 04 вересня 2024 року у справі № 608/858/22 тощо.
Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява №31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.
Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»).
У рішенні від 10 вересня 2019 року у справі «Странд Лоббен та інші проти Норвегії» (заява № 37283/13) ЄСПЛ підкреслював, що взаємна радість, яку діти та батьки отримують у суспільстві один від одного, є основним елементом сімейного життя, і заходи держав-відповідачів, що перешкоджають цьому, рівносильні втручанню у право, гарантоване статтею 8 Конвенції. У випадках, коли відповідні інтереси дитини суперечать інтересам батьків, стаття 8 Конвенції вимагає, щоб органи влади держав-відповідачів встановлювали справедливий баланс цих інтересів і при встановленні балансу особливе значення надавалося найкращим інтересам дитини, які в залежності від свого характеру та важливості можуть переважати інтереси батьків. Як правило, найкращі інтереси дитини вимагають, з одного боку, щоб зв`язки дитини з її сім`єю підтримувалися, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною для життя та розвитку дитини, оскільки порушення сімейних зв`язків означає від`єднання дитини від її коріння. З цього слідує, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише за вкрай виняткових обставин і що має бути зроблено все для збереження особистих відносин та відновлення сім`ї.
Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справ, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та характеристик учасників цих правовідносин (постанови від 18 лютого 2021 року у справі № 645/920/19, від 07 лютого 2022 року у справі № 759/3554/20, від 12 лютого 2024 року у справі № 202/1931/22).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
Верховний суд у постанові від 10 грудня 2025 року у справі № 179/1100/24 (провадження № 61-12057св25) вказав на те, що необґрунтоване та передчасне (за відсутності застосування гнучких заходів впливу для спонукання батька до належного виконання своїх батьківських обов`язків) позбавлення батьківських прав (прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті кровної спорідненості з нею, не може вважатися таким, що відповідає інтересам дитини.
Очевидно, що сімейні відносини мають «складний» характер, і сім`я може переживати як найкращі, так й найгірші часи. Суду доволі складно зробити висновок про те, що сімейні стосунки неможливо врятувати, і тому суд має позбавляти батьків такого шансу тільки в тому разі, якщо вони становлять реальну загрозу для благополуччя дитини. Простої бездіяльності з боку батька може бути недостатньо для того, щоб зробити висновок про наявність виняткових обставин, за яких можливо позбавити його батьківських прав. З метою забезпечення найкращих інтересів дитини, за обставин цієї справи, не виправдано позбавляти батька права на контакт з дитиною і її виховання. Позбавлення батька всіх батьківських прав не відповідає критерію пропорційності.
Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 04 грудня 2024 року у справі № 133/747/23, судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне – за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на задоволення потреб у любові, піклуванні та матеріального забезпечення. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та усвідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.
На переконання колегії суддів наявності таких обставин у цій справі не доведено.
Суд першої інстанції, крім фактів, що відповідач не приймає активну участь у вихованні та піклуванні про дочку, не встановив будь-яких інших фактів, які могли б виправдати позбавлення його батьківських прав. Судом не було встановлено, що відповідач не відповідає вимогам, необхідним для виховання дітей, або що він коли-небудь заподіював шкоду своїй дочці, або що він становить загрозу для здоров`я та розвитку дитини, або що спілкування із батьком може порушити відповідні права дитини.
Окрім цього, вирішуючи спір суд першої інстанції правильно не погодився із висновком органу опіки та піклування, згідно з яким вирішено за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів Кіцманського ВДВС у Чернівецькому районі Чернівецької області ЗМУМЮ вбачається, що ОСОБА_2 станом на 05.09.2025 року заборгованості по сплаті аліментів немає.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду вказав на те, що у постанові від 11 грудня 2023 року у справі № 523/19706/19 (провадження № 61-12112сво22) вказав на те, що висновок владних органів містить дві складові: 1) відомості про факти, на основі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для правильного розгляду та вирішення справи; 2) рекомендацію конкретного органу про те, як необхідно з точки зору державного інтересу (захист прав та інтересів дітей) вирішити справу, тобто висновок про факти та право.
Такі висновки, безумовно, мають велике значення для ухвалення судом законного, обґрунтованого та справедливого рішення. Адже висновок органів державної влади та місцевого самоврядування формується із урахуванням досвіду у певній сфері, в межах компетенції відповідного органу та на основі його повноважень.
Відповідно до частини шостої статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Як вбачається зі змісту висновку органу опіки та піклування, яким визначено за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно його малолітньої дочки, в основу такого висновку покладено ті ж обставини, що слугували підставою звернення із позовом (відповідач не піклується про здоров`я дочки, не цікавиться її навчальним процесом та успіхами) та зокрема враховано психологічний висновок про відсутність емоційного зв`язку дитини із батьком.
З цього приводу колегія суддів відзначає, що в даному випадку відсутність емоційного зв`язку дочки з батьком у розумінні закону не може бути основним фактором для позбавлення відповідача батьківських прав.
Як зазначалося вище позбавлення батьківських прав безвідносно до інших обставин переслідуватиме легітимну мету тільки в тому разі, якщо цього вимагає ситуація у якій батьки (один з батьків) становлять загрозу для дитини і цього вимагає забезпечення якнайкращих інтересів дитини.
За обставин цієї справи судами не встановлено таких обставин, як і того, що відновлення зв`язку батька із дочкою порушуватиме її право на розвиток у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.
Верховний Суд у постанові від 18 квітня 2025 року у справі № 644/7516/23 (провадження № 61-17596св24) дійшов висновку, що співставляючи інтереси окремої особи в право якої здійснюється втручання (відповідача), враховуючи суспільні інтереси та інтереси дитини, не позбавлення батьківських прав відповідача буде кращим заходом для дитини ніж зворотне, оскільки позбавлення батьківських прав не вплине ні на обставини щодо виховання і розвитку дитини, не створює додаткових умов щодо її безпечного виховання, захисту її здоров`я, не сприяє захисту її прав взагалі, а не вжиття такої процедури створює умови для дитини і батька для належного спілкування і розвитку дитини.
Також як акцентувалась увагу апеляційним судом, простої бездіяльності з боку батька, що має місце у цій справі, недостатньо для того, щоб зробити висновок про наявність виняткових обставин, за яких можливо позбавити його батьківських прав, особливо не надавши батьку попередню можливість налагодити взаємовідносини із дитиною, або ж достовірно пересвідчитись у невідворотності розриву таких зв`язків.
Аргументи апеляційної скарги стосовно незаконності та необґрунтованості рішення суду не знайшли свого підтвердження у ході апеляційного розгляду справи.
Водночас обставини цієї справи вказують на наявність підстав для того, щоб попередити ОСОБА_9 про необхідність змінити ставлення до виконання батьківських обов`язків, налагодити контакт з донькою, брати участь у її вихованні, розвитку та піклуванні, що і було зроблено судом першої інстанції. 
Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив це рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд
ухвалив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 11 травня 2026 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Судді І.Б. Перепелюк                       Н.К. Височанська
І.М. Литвинюк