УКРАЇНА
Житомирський апеляційний суд 

Справа №285/6054/25 Головуючий у 1-й інст. Сташків Т. Б. 
Номер провадження №33/4805/498/26
Категорія ч.1 ст.130 КУпАП  Доповідач Галацевич О. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2026 року м.Житомир

Суддя судової палати з розгляду цивільних справ Житомирського апеляційного суду Галацевич О.М., за участі особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 16 грудня 2025 року, якою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП,

встановив:

Постановою судді Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 16 грудня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000,00 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.
Згідно з постановою судді місцевого суду, 27.10.2025 о 19 год 47 хв по вул Юрія Глухова, 45 в м Звягель, Житомирської області водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Audi А6, номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння. Від проходження огляду на визначення стану сп`яніння за допомогою газоаналізатора Драгер на місці зупинки транспортного засобу, а також в найближчому медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Не погоджуючись з вказаною постановою судді місцевого суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати та закрити провадження у справі в зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. 
Зазначає, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що саме він керував транспортним засобом та був зупинений працівниками поліції, оскільки автомобілем керував ОСОБА_2 , тоді як ОСОБА_1 перебував на АЗС у припаркованому автомобілі та лише пересів на місце водія після його зупинки. Під час спілкування з працівниками поліції він не повідомляв про керування транспортним засобом та не визнавав цього факту. Вказує, що перед складенням адміністративних матеріалів працівники поліції не роз`яснили йому права та обов`язки, передбачені статтями 55, 56, 59, 63 Конституції України та ст.268 КУпАП, чим порушили його право на захист. Посилається на те, що протокол про адміністративне правопорушення складений із порушенням вимог закону, оскільки містить неточності щодо місця вчинення правопорушення, не містить відомостей про конкретний транспортний засіб, яким він нібито керував, а також не відображає суті адміністративного правопорушення. Зазначає, що відеозапис не є безперервним, не відображає всіх обставин події та не підтверджує факту керування ним транспортним засобом, а тому не може бути належним доказом у справі. Також вважає, що у матеріалах справи відсутні належні докази наявності у нього ознак алкогольного сп`яніння, а поведінка, зафіксована на відеозаписі, є адекватною, спокійною та відповідає обстановці. На його думку, зазначені в протоколі ознаки сп`яніння фактично не підтверджуються, що свідчить про відсутність законних підстав для проведення огляду на стан сп`яніння. Крім того, вважає, що працівниками поліції порушено порядок проведення огляду на стан сп`яніння, а подальші процесуальні дії є незаконними та свавільними. Посилається на те, що його не було відсторонено від керування транспортним засобом, у матеріалах справи відсутній акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу (акт приймання-передачі), а також інші документи, передбачені ст.266 КУпАП та підзаконними нормативними актами. Окремо зазначає, що суд першої інстанції безпідставно не врахував показання свідка ОСОБА_2 , не надав належної оцінки допущеним працівниками поліції порушенням та помилково застосував правові висновки Верховного Суду без урахування відмінності фактичних обставин цієї справи. На підтвердження своїх доводів посилається на практику Верховного Суду та Європейського суду з прав людини.
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, перевіривши доводи апеляційної скарги, приходжу до наступного висновку.
Згідно зі ст.245 КУпАП України, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, про що наголошується в ст.251 КУпАП.
Як зазначено в ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Висновок судді місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у відмові в проходженні огляду на стан сп`яніння, з правовою кваліфікацією таких дій за ч.1 ст.130 КУпАП за обставин, установлених у постанові судді місцевого суду, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджений наявними в матеріалах справи доказами.
Так, з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 №495867 від 27.10.2025 вбачається, що 27.10.2025 о 19 год 47 хв по вул Юрія Глухова, 45 в м Звягель, Житомирської області водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Audi А6, номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння. Від проходження огляду на визначення стану сп`яніння за допомогою газоаналізатора Драгер на місці зупинки транспортного засобу, а також в найближчому медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с.2). 
За змістом п.2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
За правилами частин 2-5 ст.266 КУпАП, огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних засобів поліцейським із застосуванням технічних засобів відеозапису, а у разі незгоди особи на проведення огляду з використання спеціальних технічних засобів або у разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. 
Згідно вимог ч.1 ст.130 КУпАП визначено декілька діянь, які утворюють об`єктивну сторону зазначеного правопорушення. Зокрема, адміністративна відповідальність за цією нормою закону передбачена за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Вважаю, що винуватість ОСОБА_1 у порушенні п.2.5 Правил дорожнього руху України підтверджується наявними у справі доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 №495867 від 27.10.2025 (а.с.2); актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с.3); розпискою про ознайомлення водія з вимогами ч.1 ст.266 КУпАП щодо відсторонення водія від керування транспортними засобами (а.с.4); розпискою про роз`яснення прав та обов`язків, передбачених ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП (а.с.5); направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції до КНП «Звягельська багатопрофільна лікарня» від 27.10.2025 (а.с.6); відеозаписом події (а.с.7); копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 6029935 від 27.10.2025, якою  ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП (а.с.9).
Як встановлено під час апеляційного розгляду, суддя місцевого суду надав належну оцінку всім доказам у справі, дослідив їх у сукупності та взаємозв`язку й дійшов правильного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Зазначені у справі докази є належними та допустимими, отримані й оформлені відповідно до вимог закону, узгоджуються між собою та у своїй сукупності підтверджують обставини вчинення адміністративного правопорушення.
Доводами апеляційної скарги таких висновків не спростовано.
Із наявних у матеріалах справи відеозаписів вбачається, що зафіксовані на них обставини події у сукупності з іншими доказами є достатніми для вирішення питання про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Відеозаписами відображено послідовний перебіг подій після зупинки транспортного засобу та підтверджено, що працівники поліції неодноразово пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння як із використанням спеціального технічного засобу на місці зупинки транспортного засобу, так і в найближчому закладі охорони здоров`я, роз`яснили порядок його проходження та наслідки відмови, однак ОСОБА_1 згоди на проходження такого огляду не надав, у зв`язку з чим його поведінку обґрунтовано розцінено як відмову від проходження огляду на стан сп`яніння та порушення вимог п.2.5 Правил дорожнього руху України.
Відеозаписами також підтверджено, що дії працівників поліції відповідали вимогам ст.266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 №1452/735.
За змістом п.2 розділу І зазначеної Інструкції поліцейський як посадова особа, на яку покладено обов`язок забезпечення безпеки дорожнього руху, самостійно визначає наявність у водія ознак сп`яніння, передбачених п.п.3, 4 розділу І цієї Інструкції. Із відеозапису вбачається, що працівники поліції повідомили ОСОБА_1 про виявлені у нього ознаки алкогольного сп`яніння, які також відображені у протоколі про адміністративне правопорушення. Отже, вимога поліцейського про проходження відповідного огляду була законною, а доводи апеляційної скарги про відсутність у ОСОБА_1 видимих ознак алкогольного сп`яніння та підстав для проведення огляду є безпідставними.
Доводи апеляційної скарги про те, що матеріали справи не містять доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом, а транспортним засобом керував ОСОБА_2 , були предметом перевірки суду першої інстанції та обґрунтовано відхилені.
Так, із відеозапису вбачається, що під час спілкування з працівниками поліції ОСОБА_1 не заперечував факту керування транспортним засобом. Крім того, постановою серії ЕНА №6029935 від 27.10.2025, яка є чинною та підписана ОСОБА_1 , його притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху, допущене під час керування цим самим транспортним засобом. Зазначена постанова, яка є чинною, у сукупності з іншими доказами підтверджує факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом.
Посилання апелянта на те, що відеозапис не містить безпосередньої фіксації руху автомобіля під його керуванням, не спростовує правильності висновків суду першої інстанції, оскільки факт керування у цій справі підтверджується сукупністю досліджених доказів, яким місцевий суд надав належну оцінку.
Твердження про неточності щодо місця вчинення адміністративного правопорушення, а також відсутність у протоколі відомостей про конкретний транспортний засіб не впливають на правильність висновків суду, оскільки не спростовують установлених обставин справи, факту відмови ОСОБА_1 від проходження огляду та наявності у його діях складу адміністративного правопорушення.
Протокол про адміністративне правопорушення складений за встановленою формою відповідно до вимог ст.256 КУпАП та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 №1395.
Посилання в апеляційній скарзі на порушення права на захист та не роз`яснення ОСОБА_1 прав, передбачених ст.268 КУпАП, ст.63 Конституції України та іншими нормами Конституції України, не є підставою для визнання складених працівниками поліції документів недопустимими доказами та не виключають наявності у його діях складу інкримінованого правопорушення. Як вбачається з відеозапису, під час ознайомлення з матеріалами про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху ОСОБА_1 поставив підпис про роз`яснення йому прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час розгляду справи судом першої інстанції він особисто брав участь у судовому засіданні, надавав пояснення по суті справи та реалізував свої процесуальні права. Об`єктивних даних, які б свідчили про обмеження його права на захист або неможливість реалізації процесуальних прав, матеріали справи не містять. Також із відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 було повідомлено про складення щодо нього адміністративних матеріалів за ч.1 ст.130 КУпАП, однак від підпису протоколу та надання письмових пояснень він відмовився.
Також є безпідставними доводи апеляційної скарги про порушення порядку відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом та відсутність у матеріалах справи акта огляду і тимчасового затримання транспортного засобу. Як вбачається з відеозапису, працівник поліції повідомив ОСОБА_1 про заборону подальшого керування. При цьому транспортний засіб не затримувався, а тому підстав для складання акта огляду і тимчасового затримання транспортного засобу у працівників поліції не виникло. 
Не заслуговують на увагу й доводи апеляційної скарги про недопустимість відеозапису, оскільки наведені апелянтом обставини не свідчать про його неналежність чи недопустимість як доказу та не спростовують зафіксованих ним обставин, які узгоджуються з іншими матеріалами справи.
Посилання апелянта на окремі постанови Верховного Суду не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, оскільки вони ухвалені за інших фактичних обставин справ.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують установлених судом фактів, не впливають на правильність висновків суду першої інстанції та не містять посилань на нові обставини чи докази, які б свідчили про незаконність або необґрунтованість постанови.
При розгляді даної справи суддя місцевого суду повною мірою дотримався вимог ст.ст.245, 251, 252, 278, 280, 283 КУпАП, правильно встановив усі фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Апеляційним переглядом справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права. Висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи.
Отже, підстав для скасування постанови судді місцевого суду відносно ОСОБА_1 немає.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суд –

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 16 грудня 2025 року - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.М. Галацевич