ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
16 липня 2026 року м. Житомир  справа № 240/14454/26 
категорія 108120000
Житомирський окружний адміністративний суд у складі:
судді Семенюка М.М.,
з участю секретаря судового засідання Федорчук Д.В.,
представника позивача Товянської І.О., представника відповідача Обєщенко С.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Дочірнього підприємства "Романівський лісгосп АПК" Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства "Житомироблагроліс" Житомирської обласної ради до Управління Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області про визнання протиправним та скасування висновку, 
встановив:
Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати висновок Управління Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області про результати моніторингу процедури закупівлі UA-2026-02-20-009701-a від 26.03.2026 року.
В обґрунтування позову зазначає, що під час проведення закупівлі позивачем не було допущено порушень законодавства; ДП «Романівський лісгосп АПК» ЖОКАП «Житомироблагроліс» не підпадає під дію статті 2 Закону України “Про публічні закупівлі” та не має ознак замовника; підприємство здійснює господарську діяльність на промисловій або комерційній основі, зокрема, діє з метою отримання прибутку, функціонує в умовах ринкової конкуренції та самостійно несе підприємницькі ризики, а тому не може бути визнане замовником у розумінні Закону №922-VIII, навіть за наявності переважної державної (комунальної) участі в управлінні або статутному капіталі; оскільки Дочірнє підприємство «Романівський лісгосп АПК» Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства «Житомироблагроліс» Житомирської обласної ради не має ознак замовника, воно не має обов`язку здійснювати закупівлю товарів/робіт/послуг відповідно до ЗУ «Про публічні закупівлі» з використанням системи Прозорро та виконувати вимоги ЗУ «Про публічні закупівлі» чи вимоги Особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України «Про публічні закупівлі», на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 № 1178.
Ухвалою від 01.05.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження.
Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просить в задоволенні позову відмовити, зазначаючи, що відповідно до статуту Дочірнього підприємства "Раманівський лісгосп АПК" Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства "Житомироблагроліс" Житомирської обласної ради, затвердженого наказом генерального директора Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства "Житомироблагроліс" Житомирської обласної ради від 15.08.2025 № 49, позивач є замовником відповідно до п.3 ч.1 ст.2 Закону №922-VIII.
Позивач відповіді на відзив не подав.
В судовому засіданні:
- представники позивача позов підтримала та просила його задовольнити;
- представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову.
Проаналізувавши та оцінивши досліджені в судовому засіданні докази у сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав.
Спірні правовідносини регулюються Законом України "Про публічні закупівлі" від 25.12.2015 № 922-VIII (далі - Закон № 922), Особливостями здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України “Про публічні закупівлі”, на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування визначає правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад, затвердженими постановою КМ України від 12 жовтня 2022 р. № 1178 (далі - Особливості № 1178).
Між Дочірнім підприємством "Романівський лісгосп АПК" Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства "Житомироблагроліс" Житомирської обласної ради (Покупець) та товариством з обмеженою відповідальністю "Доменант" (Постачальник) укладено договір поставки нафтопродуктів № 23 від 23.01.2026, орієнтовна сума якого складає 9000000,00 грн. 
20.02.2026 Дочірнє підприємство "Романівський лісгосп АПК" Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства "Житомироблагроліс" Житомирської обласної ради опублікувало в електронній системі закупівель звіт UA-2026-02-20-009701-a про вказаний договір про закупівлю, укладений без використання електронної системи закупівель. 
Відповідачем проведено моніторинг процедури закупівлі UA-2026-02-20-009701-a та 26.03.2026 затверджено висновок про результати моніторингу процедури закупівлі (далі - Висновок № UA-2026-02-20-009701-a).
Як вбачається з Висновку № UA-2026-02-20-009701-a за результатами аналізу питання: 
- дотримання Замовником законодавства у сфері публічних закупівель щодо наявності підстав для проведення закупівлі та укладення договору про закупівлю без застосування процедур закупівель встановлено порушення вимог пунктів 5, 10 Особливостей № 1178;
- дотримання Замовником законодавства у сфері публічних закупівель щодо своєчасності надання інформації та документів у випадках, передбачених законодавством, встановлено порушення вимог частини п`ятої статті 8 Закону № 922.
Згідно спірного висновку, з огляду на встановлені порушення законодавства у сфері публічних закупівель, керуючись статтями 5 та 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» № 2939-XII від 26.01.1993, статтею 8 Закону, Управління Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області зобов`язало Замовника здійснити заходи щодо усунення виявлених порушень шляхом розірвання договору від 23.01.2026 № 23 та в подальшому здійснювати такі закупівлі з дотриманням вимог Закону № 922 та Особливостей № 1178.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Правові та організаційні засади здійснення фінансового контролю в Україні визначені Законом України від 26.01.1993 №2939-XII «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» (далі - Закон №2939-ХІІ).
Відповідно до статті 2 Закону №2939-ХІІ, головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов`язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов`язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб`єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням бюджетного законодавства, дотриманням законодавства про закупівлі, діяльністю суб`єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим у кримінальному провадженні.
Державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, інспектування, перевірки закупівель та моніторингу закупівлі.
Згідно з положеннями статті 5 Закону №2939-ХІІ, контроль за дотриманням законодавства у сфері закупівель здійснюється шляхом проведення моніторингу закупівлі у порядку, встановленому Законом України «Про публічні закупівлі», проведення перевірки закупівель, а також під час державного фінансового аудиту та інспектування.
Відповідно до вимог пункту 5 Особливостей № 1178, забороняється придбання замовниками товарів, робіт і послуг до/без проведення процедури закупівлі відкриті торги/використання електронного каталогу (у разі закупівлі товару), визначеної цими особливостями, та укладення договорів про закупівлю, які передбачають оплату замовником товарів, робіт і послуг до/без проведення процедури закупівлі відкриті торги/використання електронного каталогу (у разі закупівлі товару), визначеної цими особливостями (крім випадків, передбачених пунктами 9 і 13 цих особливостей).
Як зазначено в пункті 10 Особливостей № 1178, замовники, у тому числі централізовані закупівельні організації, здійснюють закупівлі товарів і послуг (крім послуг з поточного ремонту, предмет закупівлі яких визначається відповідно до пункту 2 розділу II Порядку визначення предмета закупівлі, затвердженого наказом Мінекономіки від 15 квітня 2020 р. № 708 (далі - послуги з поточного ремонту), вартість яких становить або перевищує 100 тис. гривень, послуг з поточного ремонту, вартість яких становить або перевищує 200 тис. гривень, робіт, вартість яких становить або перевищує 1,5 млн. гривень, шляхом застосування відкритих торгів у порядку, визначеному пунктом 12-1 цих особливостей або розділом “Порядок проведення відкритих торгів” цих особливостей, та/або шляхом використання електронного каталогу для закупівлі товару відповідно до порядку, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 14 вересня 2020 р. № 822 “Про затвердження Порядку формування та використання електронного каталогу”, з урахуванням положень, визначених цими особливостями, та/або в порядку, передбаченому пунктом 8 цих особливостей.
За результатами здійснення закупівлі шляхом застосування відкритих торгів або шляхом використання електронного каталогу для закупівлі товару відповідно до цього пункту в електронній системі закупівель замовником оприлюднюється договір про закупівлю та додатки до нього відповідно до вимог Закону з урахуванням цих особливостей. У разі коли оприлюднення в електронній системі закупівель інформації про місцезнаходження замовника та/або місцезнаходження (для юридичної особи)/місце проживання (для фізичної особи) постачальника (виконавця робіт, надавача послуг), та/або місце поставки товарів, виконання робіт чи надання послуг (оприлюднення якої передбачено Законом та/або цими особливостями) несе загрозу безпеці замовника та/або постачальника, така інформація в договорі про закупівлю, який оприлюднюється в електронній системі закупівель, може зазначатися як назва адміністративно-територіальної одиниці (область, район, місто, район у місті, селище, село) місцезнаходження замовника та/або місцезнаходження (для юридичної особи)/місце проживання (для фізичної особи) постачальника (виконавця робіт, надавача послуг), та/або назва адміністративно-територіальної одиниці (область, район, місто, район у місті, селище, село), в який здійснюється доставка товару (в якому виконуються роботи чи надаються послуги).
Звіт про результати проведення закупівлі з використанням електронної системи закупівель оприлюднюється відповідно до вимог Закону з урахуванням цих особливостей (крім закупівель із застосуванням електронного каталогу).
В статті 8 Закону № 922 зазначено:
"Протягом строку проведення моніторингу процедури закупівлі посадова особа органу державного фінансового контролю, відповідальна за проведення моніторингу процедури закупівель, має право через електронну систему закупівель запитувати у замовника пояснення (інформацію, документи) щодо прийнятих рішень та/або вчинених дій чи бездіяльності, які є предметом дослідження в рамках моніторингу процедури закупівлі. Усі такі запити про надання пояснень автоматично оприлюднюються електронною системою закупівель. Замовник протягом трьох робочих днів з дня оприлюднення запиту про надання пояснень щодо прийнятих рішень та/або вчинених дій чи бездіяльності, які є предметом дослідження в рамках моніторингу процедури закупівлі, повинен надати відповідні пояснення (інформацію, документи) через електронну систему закупівель.
Замовник у межах строку здійснення моніторингу процедури закупівлі має право з власної ініціативи надавати пояснення щодо прийнятих рішень та/або вчинених дій чи бездіяльності, які є предметом дослідження в рамках моніторингу процедури закупівлі."
Як встановлено судом, спірним висновком № UA-2026-02-20-009701-a відповідач, встановивши порушення позивачем, як Замовником, пунктів 5, 10 Особливостей № 1178, частини п`ятої статті 8 Закону № 922, зобов`язав позивача здійснити заходи щодо усунення виявлених порушень шляхом розірвання договору від 23.01.2026 № 23.
При цьому у висновку № UA-2026-02-20-009701-a зазначено:
"Відповідно до абзацу четвертого пункту 3 частини першої статті 2 Закону № 922 до замовників, які здійснюють закупівлі відповідно до Закону № 922, належать юридичні особи, які є підприємствами, установами, організаціями (крім тих, які визначені у пунктах 1 і 2 цієї частини) та їх об`єднання, які забезпечують потреби держави або територіальної громади, якщо така діяльність не здійснюється на промисловій чи комерційній основі, за наявності однієї з таких ознак, зокрема у статутному капіталі юридичної особи державна або комунальна частка акцій (часток, паїв) перевищує 50 відсотків.
З огляду на викладене, дочірнє підприємство «Романівський лісгосп АПК» Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства «Житомироблагроліс» Житомирської обласної ради, є підприємством, у статутному капіталі якого частка комунальної власності перевищує 50 % та як наслідок є Замовником у розумінні вимог Закону № 922."
Тобто для вирішення цієї справи треба встановити, чи є позивач замовником в розумінні вимог Закону № 922.
Згідно пункту 11 частини 1 статті 1 Закону України № 922, замовники - суб`єкти, визначені згідно із статтею 2 цього Закону, які здійснюють закупівлі товарів, робіт і послуг відповідно до цього Закону.
Відповідач вважає, що позивач є замовником відповідно до п. 3 частини 1 статті 2 Закону України № 922, згідно якої до замовників, які здійснюють закупівлі відповідно до цього Закону, належать юридичні особи, які є підприємствами, установами, організаціями (крім тих, які визначені у пунктах 1 і 2 цієї частини) та їх об`єднання, які забезпечують потреби держави або територіальної громади, якщо така діяльність не здійснюється на промисловій чи комерційній основі, за наявності однієї з таких ознак:
юридична особа є розпорядником, одержувачем бюджетних коштів;
органи державної влади чи органи місцевого самоврядування або інші замовники володіють більшістю голосів у вищому органі управління юридичної особи;
у статутному капіталі юридичної особи державна або комунальна частка акцій (часток, паїв) перевищує 50 відсотків.
З аналізу зазначеної правової норми вбачається, що обов`язковою передумовою визначення юридичної особи як замовника є те, що відповідна юридична особа повинна забезпечувати потреби держави або територіальної громади, водночас така діяльність не має здійснюватися на промисловій чи комерційній основі; є розпорядником, одержувачем бюджетних коштів. Саме ця умова є визначальною та має самостійне правове значення, оскільки відображає функціональне призначення суб`єкта та характер його діяльності.
Лише за умови непромислового чи некомерційного характеру діяльності юридичної особи набуття нею статусу замовника закон пов`язує з наявністю однієї з додаткових ознак: отриманням бюджетних коштів, вирішальним впливом органів державної влади чи місцевого самоврядування на управління або переважною державною чи комунальною часткою у статутному капіталі.
Водночас такі додаткові ознаки не мають самостійного значення, а лише конкретизують організаційний чи фінансовий зв`язок суб`єкта з державою або територіальною громадою і не замінюють вимоги щодо непромислового чи некомерційного характеру діяльності.
Отже, якщо підприємство здійснює господарську діяльність на промисловій або комерційній основі, зокрема, діє з метою отримання прибутку, функціонує в умовах ринкової конкуренції та самостійно несе підприємницькі ризики, воно не може бути визнане замовником у розумінні Закону України № 922, навіть за наявності переважної державної (комунальної) участі в управлінні або статутному капіталі.
Такий підхід щодо застосування пункту 3 частини 1 статті 2 Закону України № 922 викладений у постанові Верховного Суду від 29 січня 2026 року у справі 480/13690/23.
Надаючи правову оцінку твердженню сторін про здійснення/не здійснення позивачем діяльності на промисловій або комерційній основі, суд зауважує на таке.
Згідно пункту 2.1 статуту позивача (а.с.81-85) останній створений з метою діяльності на промисловій основі у сфері розвитку та організації лісового господарства, охорони і захисту лісів, одержання прибутку від господарської діяльності.
Пунктом 2.2 статуту закріплено, що для досягнення поставленої мети підприємство організовує свою діяльність самостійно або у співпраці з іншими підприємствами та спеціалістами.
Стверджуючи про здійснення діяльності на промисловій основі позивач наголошує, що:
метою діяльності є отримання прибутку;
здійснення діяльності на комерційній основі, оскільки ціни на його продукцію не регулюються державою або органом місцевого самоврядування;
не фінансується за рахунок бюджетних коштів;
не здійснює діяльності, спрямованої на задоволення публічних потреб громади.
Як вбачається з листа ГУ ДКС у Житомирській області від 07.04.2026 (а.с.19), позивач за період з 01.01.2025 по 07.04.2026 не отримував фінансування або дотацій з бюджету (державного чи місцевих).
Натомість відповідач наполягає, що метою діяльності позивача є забезпечення реалізації державної політики у сфері лісового господарства, в тому числі охорона, захист і відтворення лісів.
Суд зауважує, що позивач є дочірнім підприємством, створеним Житомирським обласним комунальним агролісогосподарським підприємством «Житомироблагроліс» Житомирської обласної ради.
Згідно частини 8 статті 63 Господарського кодексу України, який був чинний на момент затвердження статуту позивача, у випадках існування залежності від іншого підприємства, передбачених статтею 126 цього Кодексу, підприємство визнається дочірнім.
Статтею 126 Господарського кодексу України закріплено, що асоційовані підприємства (господарські організації) – це група суб`єктів господарювання – юридичних осіб, пов`язаних між собою відносинами економічної та/або організаційної залежності у формі участі в статутному капіталі та/або управлінні. Залежність між асоційованими підприємствами може бути простою і вирішальною.
З огляду на викладене, суд звертає увагу, що приписами пункту 3 частини 1 статті 2 Закону України № 922 до категорії замовників належать не тільки юридичні особи, які є підприємствами, установами, організаціями, а ще і їх об`єднання.
Однак, відповідач під час проведення моніторингу не досліджував статут засновника позивача та діяльність такого разом із діяльністю позивача.
Наведене, на переконання суду, не дає можливості пересвідчитись у правильності твердження відповідача про те, що метою діяльності позивача виступає саме забезпечення реалізації державної політики у сфері лісового господарства, в тому числі охорона, захист і відтворення лісів. 
Окремо суд звертає увагу на приписи частини одинадцятої статті 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21.05.1997 № 280/97-ВР. 
Цією нормою встановлено особливий, спрощений порядок оприлюднення інформації про укладені договори для господарських товариств, які не є замовниками у розумінні Закону № 922-VIII і в статутному капіталі яких понад 50 відсотків акцій (часток) належать територіальній громаді або іншій юридичній особі з аналогічною структурою власності: за умови вартості предмета закупівлі товару чи послуги від 200 тисяч гривень або робіт - від 1,5 мільйона гривень, такі товариства повинні мати затверджене положення про здійснення закупівель, оприлюднювати оголошення про закупівлю на власному веб-сайті та оприлюднювати на веб-порталі уповноваженого органу звіт про укладення відповідного договору. Застосування цієї норми, як прямо випливає з її тексту, обумовлене двома сукупними передумовами: суб`єкт не повинен підпадати під ознаки замовника за статтею 2 Закону № 922-VIII, і за організаційно-правовою формою він повинен бути суб`єктом господарювання з переважною часткою комунальної (державної) власності.
Судом встановлено, що позивач відповідно до вказаної норми має затверджене положення про здійснення закупівель (а.с.21-29), оприлюднював оголошення про закупівлю (а.с.20),за наслідками якої укладено договір поставки нафтопродуктів № 23 від 23.01.2026, на власному веб-сайті та оприлюднювати на веб-порталі уповноваженого органу звіт про укладення відповідного договору (а.с.8).
Посилання відповідача на положення Лісового кодексу України, Порядку спеціального використання лісових ресурсів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2007 року № 761 та Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» суд до уваги не приймає, оскільки вони містять загальні вимоги до використання лісів, а не визначають конкретні вимоги щодо діяльності позивача. 
Додатково суд зауважує, що преамбулою Закону України № 922 закріплено, що він визначає правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад.
Однак, наведеними відповідачем доводами не підтверджено, що здійснена позивачем закупівля має на меті забезпечення якихось потреб держави, територіальних громад або об`єднаних територіальних громад. 
Також суд не приймає до уваги посилання відповідача на постанови Верховного Суду від 22 лютого 2023 року у справі № 640/7924/20 та від 30 травня 2025 року у справі № 640/7922/20, оскільки спірні у них правовідносини не є релевантними до розглядуваних у цій справі.
З огляду на викладене за результатами розгляду справи спростовані висновки органу державного фінансового контролю про допущення позивачем, як замовником, порушення вимог пунктів 5 та 10 Особливостей та ст. 8 Закону № 922.
Наведене, на переконання суду, виключає правомірність вимоги, якою відповідач зобов`язує позивача здійснити заходи щодо усунення виявлених порушень шляхом розірвання договору від 23.01.2026 № 23.
У контексті оцінки решти доводів сторін слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до пункту 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Хоча пункт 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, пункт 29).
Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у цій справі.
За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.
Водночас, відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За вказаних обставин суд дійшов висновку, що відповідачем не надано переконливих доказів, які підтверджують правомірність оскаржуваного висновку, а тому визнає його протиправним та скасовує.
Враховуючи задоволення позову та приписи ст. 139 КАС України, суд стягує на користь позивача здійснені ним у зв`язку з розглядом справи судові витрати, які складаються зі сплаченого судового збору в сумі 2662,40 грн (а.с.37), за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
На підставі викладеного, керуючись статтями 242-246 КАС України, суд
вирішив:
Позов Дочірнього підприємства "Романівський лісгосп АПК" Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства "Житомироблагроліс" Житомирської обласної ради (вул. Костельна, 9, с-ще Романів, Житомирський р-н, Житомирська обл., код 20412517) до Управління Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області (майдан С.П.Корольова, 12, м. Житомир, код 40919579) задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати висновок Управління Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області про результати моніторингу процедури закупівлі UA-2026-02-20-009701-a від 26.03.2026.
Стягнути на користь Дочірнього підприємства "Романівський лісгосп АПК" Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства "Житомироблагроліс" Житомирської обласної ради судові витрати в сумі 2662,40 грн за рахунок бюджетних асигнувань Управління Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.М. Семенюк