Єдиний унікальний номер справи № 333/9550/24
Номер провадження №2/333/111/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 вересня 2026 року      місто Запоріжжя

Комунарський районний суд міста Запоріжжя у складі головуючого судді Піха Ю.Р., за участю секретаря судового засідання Пузанової А.В., представника позивача Башука Д.С., представника відповідача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОНСАЛТ СОЛЮШЕНС» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Котула Артем Михайлович, приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Шаповалова Олена Георгіївна про визнання недійсним договору дарування, скасування рішення приватного нотаріуса та припинення права власності,-
ВСТАНОВИВ:
Представник позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання недійсним договору дарування, скасування рішення приватного нотаріуса та припинення права власності.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 30 квітня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Ерсте Банк» та ОСОБА_4 було укладено Генеральну кредитну угоду № 010-515/00008, за умовами якої, Кредитор на підставі цієї Угоди зобов`язується надавати Позичальнику кредитні кошти для поповнення обігових коштів, в порядку і на умовах, визначених у кредитних договорах, укладених в рамках цієї Угоди. Загальний розмір (ліміт) кредитної заборгованості Позичальника за наданими в рамках цієї Угоди кредитами не повинен перевищувати 80 000,00 (вісімдесят тисяч) доларів США.
03 червня 2008 року між Кредитором та Позичальником було укладено Додаткову угоду №1 до Генеральної кредитної угоди № 010-515/00008, за змістом якої, загальний розмір (ліміт) кредитної заборгованості Позичальника за наданими в рамках цієї Угоди кредитами було збільшено до 1 342 755,00 (одного мільйона триста сорока двох тисяч сімсот п`ятдесяти п`яти) доларів США. 
В забезпечення виконання зобов`язань щодо погашення кредиту, сплаті відсотків за користування кредитом, 03 червня 2008 року між Кредитором та ОСОБА_2 було укладено Договір поруки № 010- 515/00008 ПФО-4, за змістом п.1.2. якого, Поручитель зобов`язується перед Кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання Позичальником зобов`язань, що випливають з Генеральної кредитної угоди № 010-515/00008 від 30.04.2008 року та всіх додаткових угод, що були укладені до нього, надалі за текстом – «Кредитний договір», в тому числі, але не виключно, зобов`язань щодо повернення у встановлений Кредитним договором строк суми Кредиту, сплати в порядку та строки, визначені Кредитним договором, процентів за користування кредитом та/або комісій, можливої неустойки (пені, штрафів), а також зобов`язань щодо відшкодування Позичальником витрат Кредитора, пов`язаних з пред`явленням вимог і отриманням виконання за Кредитним договором, та збитків Кредитора, завданих порушенням Позичальником своїх обов`язків за Кредитним договором. 
За змістом пункту 2.1.1. Договору поруки, розмір забезпеченого порукою зобов`язання складає 1 342 755,00 доларів США. Крім того, між Кредитором та ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 також були укладені Договори поруки, що забезпечували виконання Позичальником умов, що випливають з Генеральної кредитної угоди № 010-515/00008 від 30.04.2008 року та всіх додаткових угод, що були укладені до нього. 
03 червня 2008 року між Кредитором та ОСОБА_4 було укладено Кредитний договір № 014/2180/4/16950 в рамках Генеральної кредитної угоди № 010-515/00008, за умовами якого, Кредитор надає Позичальнику кредит в сумі 974 755,00 (дев`ятсот сімдесят чотири тисячі сімсот п`ятдесят п`ять) доларів США зі строком користування кредитними коштами до 29 квітня 2018 року зі сплатою 13,5 % річних. 
Також, 03 червня 2008 року між Кредитором та ОСОБА_4 було укладено Кредитний договір № 014/2180/4/16932 в рамках Генеральної кредитної угоди № 010-515/00008, за умовами якого, Кредитор надає Позичальнику кредит в сумі 288 000,00 (двісті вісімдесят вісім тисяч) доларів США зі строком користування кредитними коштами до 29 квітня 2018 року зі сплатою 13,5 % річних. 
Надалі, у зв`язку з тим, що ОСОБА_4 не дотримувалась умов Генеральної кредитної угоди та укладених до неї кредитних договорів та не повертала кредитні кошти, виникла значна прострочена кредитна заборгованість та Банк вимушений був звернутися до суду з позовом для захисту своїх прав на законних інтересів. 
17 липня 2012 року рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя у справі № 2-479/11 позов ПАТ «Ерсте Банк» до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за кредитним договорами з солідарних боржників – задоволено, вирішено стягнути солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 на користь ПАТ «Ерсте Банк» заборгованість за кредитними договорами у загальному розмірі 14 700 198,37 грн., вирішено стягнути з кожного з відповідачів на користь ПАТ «Ерсте Банк» по 243 грн. за сплату судового збору та по 17,14 грн. за сплату витрат на ІТЗ. 
Не погоджуючись з вищевказаним судовим рішенням, відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 звернулись до Апеляційного суду Запорізької області з апеляційною скаргою на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 17.07.2012 року у справі № 2-479/11. 
19 грудня 2012 року рішенням Апеляційного суду Запорізької області у справі № 22ц-5001/12 апеляційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , - частково задоволено, рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 17 липня 2012 року по цій справі в частині солідарного стягнення заборгованості за кредитними договорами та судових витрат скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, вирішено стягнути солідарно зі ОСОБА_4 та з кожного із поручителів - окремо на користь ПАТ "Ерсте Банк" заборгованість за кредитними договорами у загальному розмірі 14 700 198 (чотирнадцять мільйонів сімсот тисяч сто дев`яносто вісім) грн. 37 коп. 
Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанції, ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 звернулись до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою. 
08 квітня 2013 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у справі № 6-8863св13 рішення апеляційного суду Запорізької області від 19 грудня 2012 року - залишено без змін. 26 березня 2014 року ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя у справі № 332/1543/14-ц заяву ПАТ «Фідобанк» про заміну сторони стягувача – задоволено, замінено сторону виконавчого провадження за виконавчими документами № 2-479/2011, виданими 08.02.2013 року Заводським районним судом м. Запоріжжя з ПАТ «ЕРСТЕ БАНК» на його правонаступника ПАТ «ФІДОБАНК». 
В подальшому, виконавчі документи № 2-479/11 були пред`явлені до примусового виконання.
18 вересня 2019 року державним виконавцем Запорізького районного ВДВС ГТУЮ у Запорізькій області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 6009171 по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-479/11, виданого 08.02.2013 року Заводським районним судом м. Запоріжжя, відносно боржника ОСОБА_2 .
З постанови від 18.09.2019 року вбачається, що залишок заборгованості за вказаним виконавчим документом складає 9 886 107,37 гривень. 
24 вересня 2019 року в рамках вказаного виконавчого провадження державним виконавцем було проведено опис та арешт майна ОСОБА_2 – житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
Надалі, ОСОБА_2 подала до Запорізького апеляційного суду апеляційну скаргу на ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 26.03.2014 року у справі № 332/1543/14-ц про заміну сторони стягувача на ПАТ «Фідобанк». 
19 листопада 2019 року ухвалою Запорізького апеляційного суду було відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 26 березня 2014 року. 
11 грудня 2019 року Запорізьким районним ВДВС у виконавчому провадження № 60091710 було винесено постанову про відкладення виконавчих дій, зі змісту якої вбачається, що 06.12.2019 року до відділу надійшла заява ОСОБА_2 та належним чином завірена копія ухвали Запорізького апеляційного суду від 19.11.2019 року про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 
11 грудня 2019 року Запорізьким апеляційним судом у справі № 332/1543/14-ц апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 26 березня 2014 року задоволено; ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 26 березня 2014 року – скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
23 січня 2020 року державним виконавцем Запорізького районного ВДВС у виконавчому провадженні № 6009171 винесено повідомлення про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, зі змісту якого вбачається, що Відділом розглянуто заяву ОСОБА_2 з долученням до неї постанови Запорізького апеляційного суду від 11.12.2019 року у справі № 332/1543/14-ц. 
28 січня 2020 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено Договір дарування квартири, за змістом п. 1. якого, Дарувальник безоплатно передає у власність, а Обдаровувана приймає в дар квартиру АДРЕСА_2 . Вказаний договір було посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Шаповаловою О.Г. та зареєстровано за реєстровим № 92. 
02 березня 2020 року ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя у справі № 332/1543/14-ц заяву ПАТ «Фідобанк» про заміну сторони у виконавчому провадженні – задоволено, замінено сторону стягувача ПАТ «Ерсте Банк» на його правонаступника ПАТ «Фідобанк» у виконавчому провадженні за виконавчими документами виданими у справі за позовом ПАТ «Ерсте Банк» до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_2 , ОСОБА_12 , ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за кредитними договорами.
20 травня 2021 року ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя по справі № 2-479/11 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» - задоволено, замінено сторону стягувача - Публічне акціонерне товариство «Ерсте Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Фідобанк», у виконавчому провадженні за виконавчими документами, виданими Заводським районним судом м. Запоріжжя у справі № 2-479/11 за позовом ПАТ «Ерсте Банк» до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за кредитними договорами на нового кредитора - Товариство з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс».
20 вересня 2023 року приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Котулою Артемом Михайловичем відкрито виконавче провадження № 72843353 з примусового виконання виконавчого листа № 2-479/11 про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором. Станом на сьогодні рішення Апеляційного суду Запорізької області від 19 грудня 2012 року у справі № 2-479/11 не виконується боржниками на шкоду кредитору, чим порушується принцип обов`язковості виконання рішення суду.
Після відкриття виконавчого провадження № 72843353 відносно ОСОБА_2 , кредитор - ТОВ «Консалт Солюшенс» дізнався, що ОСОБА_2 було безоплатно відчужено на користь ОСОБА_3 нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_2 . З Витягу з Державного реєстру aктів цивiльного стану громадян щодо актового запису про народження ОСОБА_2 вбачається, що ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є донькою ОСОБА_2 .
На переконання позивача, ОСОБА_2 28.01.2020 року, відчужуючи нерухоме майно на користь своєї доньки, вчинила фраудаторний правочин на шкоду кредитору, спрямований на унеможливлення стягнення на цю квартиру в рахунок погашення наявної кредитної заборгованості. ОСОБА_2 , уникаючи від повернення кредитних коштів, призначених до стягнення рішенням суду, не могла не розуміти наслідки своїх дій та наявної загрози в майбутньому звернення стягнення на все належне їй майно в рахунок погашення заборгованості. При цьому, ОСОБА_2 достеменно знала про наявність судового рішення про стягнення з неї та інших солідарних боржників заборгованості за кредитним договором, оскільки особисто подавала апеляційну та касаційну скаргу на рішення про стягнення заборгованості за кредитом.
Крім того, 18.09.2019 року було відкрито виконавче провадження відносно ОСОБА_2 та 24.09.2019 року проведено опис та арешт майна боржниці в рамках виконавчого провадження. Одразу після вчинення вказаних виконавчих дій, ОСОБА_2 звернулась до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 26.03.2014 року у справі № 332/1543/14-ц про заміну сторони стягувача на ПАТ «Фідобанк» та до Запорізького районного ВДВС з заявою про відкладення виконавчих дій. 
23.01.2020 року Запорізьким районним ВДВС було винесено повідомлення про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання у виконавчому провадженні № 6009171. При цьому, Відповідачка була ознайомлена з постановою Запорізького апеляційного суду від 11.12.2019 року, оскільки долучала її до відкритого на той час виконавчого провадження, та, відповідно, знала, що справу за заявою ПАТ «Фідобанк» про заміну стягувача направлено до суду першої інстанції. 
Відтак, ОСОБА_2 , будучи обізнаною про те, що розгляд справи за заявою про заміну стягувача ще не закінчено, невідкладно, через 5 днів після винесення Відділом повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, здійснила безоплатне відчуження квартири на користь своєї доньки – ОСОБА_3 . Таким чином, уникаючи від виконання свого зобов`язання, ОСОБА_2 28.01.2020 року уклала зі своєю донькою – ОСОБА_3 договір дарування квартири, фактично вчиняючи фраудаторний правочин на шкоду кредитору. При цьому, в результаті укладення фраудаторного правочину між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , квартира АДРЕСА_2 , не вибула з власності їхньої сім`ї, а лише було змінено титульного власника, що свідчить про недобросовісні дії, спрямовані на приховання цього майна від звернення стягнення в рахунок погашення заборгованості.
Крім того, наступного дня після укладення спірного договору дарування, 29.01.2020 року ОСОБА_2 також здійснила безоплатне відчуження належного їй на праві власності майна своїй доньці – ОСОБА_3 шляхом укладення договору дарування житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний договір був посвідчений приватним нотаріусом Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області Щербиною Г.Ю. за реєстр. № 56. 
З вказаного вбачається, що після оскарження в апеляційному порядку ухвали про заміну стягувача та винесення відділом ДВС повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу, ОСОБА_2 було фактично вчинено ще один фраудаторний правочин на шкоду кредитору.
Просить суд визнати недійсним Договір дарування квартири від 28 січня 2020 року, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Шаповаловою О.Г. та зареєстрований в реєстрі за № 92, та скасувати рішення приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Шаповалової Олени Георгіївни, індексний номер: 50844494 від 28.01.2020 року, про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) та припинити право власності ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на квартиру АДРЕСА_2 .
Ухвалою судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05 листопада 2024 року провадження по справі відкрите, визначено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04.03.2025 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Шаповалову Олену Георгіївну та витребувано у приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Шаповалової Олени Георгіївни копію реєстраційної справи щодо реєстрації за ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) права власності на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_2 .
11.04.2025 на виконання ухвали суду від 04.03.2025 до суду надійшла копія реєстраційної справи щодо реєстрації за ОСОБА_3 права власності на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_2 , індексний номер 50844494 від 28.01.2020.
02.05.2025 до суду надійшов відзив представника відповідача, в якому останній вказав, що відповідачка вважає, що позивач не набув правомочностей для подання позову про визнання недійсним укладеного Договору; - укладений Договір не належить до фраудаторних правочинів, хоча на перший погляд й містить ознаки такого правочину. На момент укладення Договору 28.01.2020 р. Позивач не належав до кредиторів Відповідачки, а також не набув прав кредитора за рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 17.07.2012 р. у цивільній справі № 2-479/11. Позивач також не є стороною в укладеному Договорі. Тому Договір, укладений 28.01.2020 р., не порушив права та інтереси Позивача. 
Зазначив, що відповідачі на момент укладення Договору не переслідували мети завдати шкоди іншим особам. Вони реалізовували належні їм права щодо нерухомого майна- квартири за адресою: АДРЕСА_3 , діяли відповідно до виниклих у Відповідачки обставин та виключно в межах чинного законодавства, не вчиняючи протиправних дій. В 2020 році Відповідачка змінювала місце проживання та виїжджала для проживання до іншої країни, до міста Севастополя в Криму. Саме тому й виникла необхідність здійснити відчуження належного їй нерухомого майна, зокрема, Квартири. 
Зважаючи на те, що її дочка ОСОБА_3 не мала власного житла, Відповідачка вирішила подарувати дочці Квартиру, що пояснює укладення безоплатного Договору. Дарування Квартири дочці - розумний і логічний вчинок для матері, яка виїжджає для проживання до іншої держави. На момент укладення Договору (28.01.2020 р.) у Відповідачки залишалось інше нерухоме майно - житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , на яке можливо було звернути стягнення. 
Наразі постійне місце проживання Відповідачки в Криму у м. Севастополі. 
18 січня 2023 р. відповідачка набула громадянство іншої держави і отримала паспорт іншої держави в місті Севастополі № 09 22 588113. Постійне місце проживання ОСОБА_3 - в м. Запоріжжі в Квартирі. У зв`язку із знаходженням м. Запоріжжя в безпосередній близькості до зони бойових дій, ОСОБА_3 тимчасово мешкає у м. Севастополі, де перебуватиме до закінчення воєнного стану. Надалі має намір повернутись до м. Запоріжжя і мешкати в Квартирі зі своєю сім`єю. 
Таким чином, укладений Договір передбачав настання реальних наслідків, які в дійсності відбулись: ОСОБА_3 придбала Квартиру (житло) для власного проживання та для проживання членів її сім`ї. Надуманим є твердження Позивача, що Відповідачка та ОСОБА_3 належать до однієї сім`ї. ОСОБА_3 має свою сім`ю та мешкає окремо від Відповідачки. Більше того, Відповідачка та ОСОБА_3 мешкають у різних державах. Зазначене свідчить, що Відповідачка здійснила відчуження Квартири у зв`язку із зміною місця проживання та виїздом для постійного проживання до іншої держави. На момент укладення Договору не існувало арештів та інших обмежень для укладення Договору і для вільного виїзду Відповідачки за межі України для постійного проживання в іншій державі. Чинне законодавство України не обмежує громадян, які мають боргові зобов`язання перед іншими особами, у праві на виїзд за межі України.
08.05.2026 до суду надійшла відповідь на відзив представника позивача, в якому останній зазначив, що наразі існує відкрите виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості, стягувачем за яким є ТОВ «Консалт Солюшенс». Відтак, позивач ТОВ «Консалт Солюшенс» є належним кредитором та стягувачем за виконавчими документами, виданими у справі № 2-479/11, оскільки до останнього перейшли всі права вимоги первісного кредитора в обсязі і на умовах, які існували на момент переходу цих прав. Укладаючи спірний договір дарування квартири зі своєю донькою, боржниця ОСОБА_2 порушила законні права кредитора на задоволення вимог, пов`язаних з невиконанням зобов`язання за кредитним договором та судовим рішенням про стягнення заборгованості. Наразі, кредитор позбавлений можливості задовольнити свої вимоги за кредитом, оскільки у відповідачки та солідарних боржників відсутнє інше майно, на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення наявної кредитної заборгованості. З урахуванням зазначеного, доводи представника відповідача про відсутність порушення прав позивача при укладенні спірного договору дарування не можуть бути обґрунтованими та такими, що відповідають дійсності.
Так, за словами представника ОСОБА_2 , остання уклала договір дарування квартири зі своєю донькою ОСОБА_3 тому, що донька не мала власного житла. На спростування вказаного, слід звернути увагу на цікавий факт, який вбачається з обставин справи: наступним днем після укладення спірного договору квартири, 29.01.2020 року боржниця подарувала доньці також і будинок, розташований за адресою АДРЕСА_1 . Такими діями, відповідачка ОСОБА_2 не лише «забезпечила» свою доньку одразу двома об`єктами нерухомості, а і здійснила відчуження усього свого нерухомого майна на користь доньки за 2 календарних дні. 
Стягувач фізично не мав можливості за один день здійснити звернення стягнення на будинок боржниці, особливо, з урахуванням тих обставин, що на той момент діяла постанова державного виконавця про відкладення проведення виконавчий дій, що була ухвалена за результатами подання ОСОБА_2 власноручно заяви до державної виконавчої служби. 
Критеріями, для кваліфікації договору як фраудаторного є, зокрема: відчуження майна за наявності значної непогашеної заборгованості; відчуження майна боржником після пред`явлення до нього позову про стягнення такої заборгованості (хоча є і виключення з цього правила, головне довести, що боржник розумів, що має заборгованість і ухилявся таким чином від її сплати); майно відчужено на підставі безвідплатного правочину (з цього правила є також виключення, зокрема, якщо ціна за оплатним договором занижена тощо); майно відчужене на користь пов`язаної особи (родичу або на користь власної юридичної особи); після відчуження майна у боржника відсутнє інше майно, за рахунок якого він може відповідати за своїми зобов`язаннями перед кредитором. Саме ці обставини і є вирішальними при доведенні фраудаторності, а отже й недійсності відповідного договору, адже наявність вказаних обставин свідчить про те, що боржник діяв недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам інших осіб, оскільки відчуження належного йому майна відбулося з метою уникнення звернення стягнення кредитором на його майно як боржника.
Таким чином, відповідачка ОСОБА_2 , маючи значну непогашену заборгованість та будучи достеменно обізнаною про наявність судового рішення про стягнення з неї заборгованості, відчужила все своє нерухоме майно (включаючи оспорювану квартиру) на користь близької особи – своєї доньки ОСОБА_3 . При цьому, після такого відчуження у боржниці відсутнє інше майно, на яке можна звернути стягнення в рахунок погашення наявної кредитної заборгованості.
Представник позивача зазначив, що єдиною метою вчинення оспорюваного правочину було приховання активу від стягнення шляхом передання його у дар близькій особі, яка, як і вона, проживає поза юрисдикцією України. Правочин дарування, вчинений після винесення рішення про стягнення боргу, є прикладом умисного виведення майна, що унеможливлює виконання рішення суду. У цьому випадку має місце класичний фраудаторний правочин - фіктивна передача майна за зовнішньо законною формою, але з метою уникнення відповідальності перед кредитором.
Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29.09.2025 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду.
В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити. 
В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_14 проти позову заперечував, просив в його задоволенні відмовити.
Відповідачі ОСОБА_14 та ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, повідомлялися про час та місце розгляду справи належним чином, причин неявки суду не повідомили.
Треті особи, та їх представники в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи, причин неявки суду не повідомили.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи представника позивача та представника відповідача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, суд встановив.
30.04.2008 між Відкритим акціонерним товариством «Ерсте Банк» та ОСОБА_4 було укладено Генеральну кредитну угоду № 010-515/00008, за умовами якої, Кредитор на підставі цієї Угоди зобов`язується надавати Позичальнику кредитні кошти для поповнення обігових коштів, в порядку і на умовах, визначених у кредитних договорах, укладених в рамках цієї Угоди. Загальний розмір (ліміт) кредитної заборгованості Позичальника за наданими в рамках цієї Угоди кредитами не повинен перевищувати 80 000,00 (вісімдесят тисяч) доларів США.
03 червня 2008 року між Кредитором та Позичальником було укладено Додаткову угоду №1 до Генеральної кредитної угоди № 010-515/00008, за змістом якої, загальний розмір (ліміт) кредитної заборгованості Позичальника за наданими в рамках цієї Угоди кредитами було збільшено до 1 342 755,00 (одного мільйона триста сорока двох тисяч сімсот п`ятдесяти п`яти) доларів США.
03 червня 2008 року між Кредитором та ОСОБА_2 було укладено Договір поруки № 010- 515/00008 ПФО-4, за змістом п.1.2. якого, Поручитель зобов`язується перед Кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання Позичальником зобов`язань, що випливають з Генеральної кредитної угоди № 010-515/00008 від 30.04.2008 року та всіх додаткових угод, що були укладені до нього, надалі за текстом – «Кредитний договір», в тому числі, але не виключно, зобов`язань щодо повернення у встановлений Кредитним договором строк суми Кредиту, сплати в порядку та строки, визначені Кредитним договором, процентів за користування кредитом та/або комісій, можливої неустойки (пені, штрафів), а також зобов`язань щодо відшкодування Позичальником витрат Кредитора, пов`язаних з пред`явленням вимог і отриманням виконання за Кредитним договором, та збитків Кредитора, завданих порушенням Позичальником своїх обов`язків за Кредитним договором. За змістом пункту 2.1.1. Договору поруки, розмір забезпеченого порукою зобов`язання складає 1 342 755,00 доларів США.
03 червня 2008 року між Кредитором та ОСОБА_4 було укладено Кредитний договір № 014/2180/4/16950 в рамках Генеральної кредитної угоди № 010-515/00008, за умовами якого, Кредитор надає Позичальнику кредит в сумі 974 755,00 (дев`ятсот сімдесят чотири тисячі сімсот п`ятдесят п`ять) доларів США зі строком користування кредитними коштами до 29 квітня 2018 року зі сплатою 13,5 % річних. 
03 червня 2008 року між Кредитором та ОСОБА_4 було укладено Кредитний договір № 014/2180/4/16932 в рамках Генеральної кредитної угоди № 010-515/00008, за умовами якого, Кредитор надає Позичальнику кредит в сумі 288 000,00 (двісті вісімдесят вісім тисяч) доларів США зі строком користування кредитними коштами до 29 квітня 2018 року зі сплатою 13,5 % річних.
17 липня 2012 року рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя у справі № 2-479/11 позов ПАТ «Ерсте Банк» до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за кредитним договорами з солідарних боржників – задоволено, вирішено стягнути солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 на користь ПАТ «Ерсте Банк» заборгованість за кредитними договорами у загальному розмірі 14 700 198,37 грн. та стягнути з кожного з відповідачів на користь ПАТ «Ерсте Банк» по 243 грн. за сплату судового збору та по 17,14 грн. за сплату витрат на ІТЗ.
19 грудня 2012 року рішенням Апеляційного суду Запорізької області у справі № 22ц-5001/ 12 апеляційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , частково задоволено, рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 17 липня 2012 року по цій справі в частині солідарного стягнення заборгованості за кредитними договорами та судових витрат скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, вирішено стягнути солідарно зі ОСОБА_4 та з кожного із поручителів - окремо на користь ПАТ "Ерсте Банк" заборгованість за кредитними договорами у загальному розмірі 14 700 198 (чотирнадцять мільйонів сімсот тисяч сто дев`яносто вісім) грн. 37 коп.
08 квітня 2013 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у справі № 6-8863св13 рішення апеляційного суду Запорізької області від 19 грудня 2012 року - залишено без змін.
26 березня 2014 року ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя у справі № 332/1543/14-ц заяву ПАТ «Фідобанк» про заміну сторони стягувача – задоволено, замінено сторону виконавчого провадження за виконавчими документами № 2-479/2011, виданими 08.02.2013 року Заводським районним судом м. Запоріжжя з ПАТ «ЕРСТЕ БАНК» на його правонаступника ПАТ «ФІДОБАНК».
18 вересня 2019 року державним виконавцем Запорізького районного ВДВС ГТУЮ у Запорізькій області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 6009171 по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-479/11, виданого 08.02.2013 року Заводським районним судом м. Запоріжжя, відносно боржника ОСОБА_2 .
24 вересня 2019 року в рамках вказаного виконавчого провадження державним виконавцем було проведено опис та арешт майна ОСОБА_2 – житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
11 грудня 2019 року Запорізьким апеляційним судом у справі № 332/1543/14-ц апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 26 березня 2014 року задоволено, ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 26 березня 2014 року – скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.
11 грудня 2019 року Запорізьким районним ВДВС у виконавчому провадження № 60091710 було винесено постанову про відкладення виконавчих дій зі змісту якої вбачається, що 06.12.2019 року до відділу надійшла заява ОСОБА_2 та належним чином завірена копія ухвали Запорізького апеляційного суду від 19.11.2019 року про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 
23 січня 2020 року державним виконавцем Запорізького районного ВДВС у виконавчому провадженні № 6009171 винесено повідомлення про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, зі змісту якого вбачається, що Відділом розглянуто заяву ОСОБА_2 з долученням до неї постанови Запорізького апеляційного суду від 11.12.2019 року у справі № 332/1543/14-ц.
28 січня 2020 року між ОСОБА_2 як дарувальником та ОСОБА_3 як обдаровуваною укладено Договір дарування квартири, за змістом п. 1. якого, Дарувальник безоплатно передає у власність, а Обдаровувана приймає в дар квартиру АДРЕСА_2 . Вказаний договір було посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Шаповаловою О.Г. та зареєстровано за реєстровим № 92.
02 березня 2020 року ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя у справі № 332/1543/14-ц заяву ПАТ «Фідобанк» про заміну сторони у виконавчому провадженні задоволено, замінено сторону стягувача ПАТ «Ерсте Банк» на його правонаступника ПАТ «Фідобанк» у виконавчому провадженні за виконавчими документами виданими у справі за позовом ПАТ «Ерсте Банк» до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_2 , ОСОБА_12 , ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за кредитними договорами.
25 травня 2021 року ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя по справі № 2-479/11 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» задоволено, замінено сторону стягувача - Публічне акціонерне товариство «Ерсте Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Фідобанк», у виконавчому провадженні за виконавчими документами, виданими Заводським районним судом м. Запоріжжя у справі № 2-479/11 за позовом ПАТ «Ерсте Банк» до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за кредитними договорами на нового кредитора - Товариство з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс».
20 вересня 2023 року приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Котулою Артемом Михайловичем відкрито виконавче провадження № 72843353 з примусового виконання виконавчого листа № 2-479/11 про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором.
З Витягу з Державного реєстру aктів цивiльного стану громадян щодо актового запису про народження ОСОБА_2 вбачається, що ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є донькою ОСОБА_2 .
З відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що 28.01.2020 року ОСОБА_2 відчужила квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею: 44.9 кв.м, житлова площа: 28.6 кв.м. (реєстраційний номер об`єкту нерухомості: 551349123101) уклавши з ОСОБА_3 договір дарування квартири, що посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Шаповаловою О.Г., реєстраційний №92.
Згідно п.3 договору дарування від 28.01.2020 дар у вигляді квартири АДРЕСА_4 сторони оцінили у сумі 314000 грн.
29.01.2020 ОСОБА_14 та ОСОБА_3 уклали договір дарування житлового будинку АДРЕСА_1 , який оцінили в 180000 грн. Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області Щербиною Г.Ю. за № 56.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з частинами першою та другою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.
Згідно з частиною першою, п`ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
У статті 215 ЦК України унормовано, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою–третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.
Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.
Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.
У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.
Отже, основними ознаками фіктивного правочину є введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.
Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання такого договору недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.
Відповідні ознаки фіктивного правочину зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16, провадження № 14-260 цс 19, та у постанові Верховного Суду від 16 серпня 2022 року у справі № 754/2738/20, провадження № 61-4796 св 22.
За договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність (частина перша статті 717 ЦК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260 цс 19) зазначено, що позивач вправі звернутися до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України.
Договором, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторним договором), може бути як оплатний, так і безоплатний договір. Застосування конструкції «фраудаторності» при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дозволяють кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору.
До таких обставин, зокрема, відноситься: момент укладення договору; контрагент, з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родич боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа); ціна (ринкова/неринкова), наявність/відсутність оплати ціни контрагентом боржника.
Таким чином, суд на підставі належним чином оцінених доказів, доходить до висновку про те, що ОСОБА_2 достовірно знаючи, про непогашену заборгованість та будучи достеменно обізнаною про наявність судового рішення про стягнення з неї заборгованості, відчужила все своє нерухоме майно (включаючи оспорювану квартиру) на користь близької особи – своєї доньки ОСОБА_3 .
До подібних за змістом правових висновків Верховний Суд дійшов у постанові від 24 липня 2019 року у справі № 405/1820/17 (провадження № 61-2761 св 19) та у постанові від 08 квітня 2024 року справа № 760/6214/20 (провадження № 61-18499 св 23).
Сукупність наведених обставин доводить той факт, що відповідачі діяли недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду інтересам інших осіб, оскільки відчуження належного ОСОБА_2 нерухомого майна відбулося за обізнаністю її про свій обов`язок з повернення кредитних коштів та рішення суду про стягнення з неї заборгованості, та з метою уникнення звернення стягнення кредитором на її майно як боржника. 
Водночас з тим, будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину. 
В обранні варіанта добросовісної поведінки боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також поведінка боржника повинна відповідати критеріям розумності, що передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор вправі розраховувати, що усі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані. Тому усі боржники мають на меті добросовісно виконати усі свої зобов`язання, а в разі неможливості такого виконання - надати справедливе та своєчасне задоволення прав та правомірних інтересів кредитора. Угоди, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною.
У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. 
Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони, вчиняючи його, знають, що він не буде виконаним. Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. 
Вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків, які встановлені законом для цього виду правочину.
Таким чином, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку про задоволення позову.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи те, що позов задоволено з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у виді сплаченого судового збору в сумі по 1211,20 грн. з кожного.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 76-81, 258, 263-265, 273, 354 ЦПК суд, -
В И Р І Ш И В :
Позовну заяву ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОНСАЛТ СОЛЮШЕНС» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Котула Артем Михайлович, приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Шаповалова Олена Георгіївна про визнання недійсним договору дарування, скасування рішення приватного нотаріуса та припинення права власності – задовольнити.
Визнати недійсним договір дарування квартири від 28 січня 2020 року, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Шаповаловою О.Г. та зареєстрований в реєстрі за № 92. 
Скасувати рішення приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Шаповалової Олени Георгіївни, індексний номер: 50844494 від 28.01.2020 року, про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) та припинити право власності ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на квартиру АДРЕСА_2 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОНСАЛТ СОЛЮШЕНС» ЄДРПОУ 42251700 по 1211 гривень 20 копійок сплаченого судового збору з кожного.
Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його складення шляхом подання апеляційної скарги в Комунарський районний суд міста Запоріжжя.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя:          Ю.Р. Піх