Справа № 686/5127/26
Провадження № 2/686/5390/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2026 року м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області
в складі: головуючої – судді Порозової І.Ю.,
за участю секретаря – Кшановської Є.З.,
позивача ОСОБА_1 ,
представника відповідача Недашківського А.В., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Хмельницького, за правилами загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Консорціуму «Військово-будівельна індустрія», третя особа ОСОБА_2 про скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
ВСТАНОВИВ :
1. Стислий виклад позицій учасників справи
16.02.2026 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Консорціуму «Військово-будівельна індустрія» про скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
В обґрунтування вимог позивач вказав, що 11.06.2021 року його призначено на посаду заступника генерального директора Консорціуму «Військово-будівельна індустрія».
Згідно наказу тво Генерального директора Консорціуму «Військово-будівельна індустрія» від 28.02.2022 року №04-к з позивачем, як заступником Генерального директора вказаного підприємства були призупинені трудові відносини з 01.03.2022 року та наказом №33-К від 25.08.2023 року були внесені зміни у наказ № 04-К і датою призупинення трудових відносин стало 24 березня 2022 року.
Наказом від 28.08.2023 року тво Генерального директора Консорціуму «Військово-будівельна індустрія» № 34-К дія трудового договору з позивачем була відновлена.
02.12.2025 року позивач подав заяву на звільнення з посади заступника генерального директора Консорціуму «Військово-будівельна індустрія», однак подаючи таку заяву дізнався, що був звільнений з посади 28.03.2024 року за прогул без поважних причин, згідно п.4 ст.40 КЗпП України. Тоді ж, 02.12.2025 року позивач отримав трудову книжку, проте з наказом про звільнення його не ознайомили, розрахунок не провели.
Вважає своє звільнення незаконним, таким, що здійснене з грубим порушенням норм трудового законодавства, оскільки у нього не було відібрано письмові пояснення щодо причин неявки на роботу.
Позивач також просить поновити йому строк звернення до суду, оскільки дізнавшись 02.12.2025 року про порушення свого права він 31.12.2025 року звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Консорціуму «Військово-будівельна індустрія» про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення коштів. Ухвалою суду від 07.01.2026 року було відкрито провадження в адміністративній справі та призначено розгляд справи. Ухвалою від 10.02.2026 року суд закрив провадження у вказаній справі, оскільки дійшов висновку про підсудність спору суду загальної юрисдикції. Таким чином ОСОБА_1 вважає, що пропустив місячний строк звернення суду з поважних причин. 

2. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.
05.01.2026 року ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Консорціуму «Військово-будівельна індустрія» про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення коштів. 
Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 07.01.2026 року відкрито провадження у справі №560/137/26.
Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 10.02.2026 року провадження у справі №560/137/26 закрито з причин встановлення обставин того, що трудова діяльність працівника не була пов`язана із проходженням публічної служби, а отже спір має вирішуватися за правилами цивільного судочинства.
Ухвалою судді Хмельницького міськрайонного суду від 23.02.2026 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження, у підготовче судове засідання на 18.03.2026 року.
01.04.2026 року до суду надійшов відзив на позов за змістом якого представник відповідача вважає позов не обґрунтованим, оскільки позивач не з`являвся на роботу упродовж 6 місяців без поважних причин. Через вказану неявку та відсутність будь якого контакту письмові пояснення у ОСОБА_1 не відбиралися.
20.04.2026 року закрито підготовче провадження у справі та призначено судовий розгляд на 12.06.2026 року.
Розгляд справи завершився ухваленням рішення по суті спору 14.07.2026 року.
У судовому засіданні позивач наполягає на задоволенні позову з підстав, зазначених у ньому. 
Представник відповідача проти позову заперечив.
Залучений до участі у справі, в якості третьої особи ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду повідомлявся за відомою суду адресою та через електронний кабінет, причину неявки не повідомив.

3. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин
Судом встановлено, що 11.06.2021 року ОСОБА_1 призначено на посаду заступника генерального директора Консорціуму «Військово-будівельна індустрія», відповідно до наказу №18-К від 09.06.2021 року, що доводиться копією його трудової книжки.
Наказом тво Генерального директора Консорціуму «Військово-будівельна індустрія» ОСОБА_3 від 28.02.2022 року №04-к з позивачем, як заступником Генерального директора вказаного підприємства, призупинено трудові відносини з 01.03.2022 року.
Наказом тво Генерального директора Консорціуму «Військово-будівельна індустрія» О.Ярового №33-К від 25.08.2023 року внесено зміни у наказ № 04-К в частині дати призупинення трудових відносин з ОСОБА_1 - з 24 березня 2022 року, на строк дії воєнного стану.
Наказом від 28.08.2023 року тво Генерального директора Консорціуму «Військово-будівельна індустрія» О.Ярового № 34-К дія трудового договору з позивачем була відновлена з 15.09.2023 року. П.2 наказу зазначено: повідомити заступника Генерального директора Ситнікова Олександра Володимировича про необхідність прибути на своє робоче місце за адресою АДРЕСА_1 , не пізніше 10 днів з дати отримання вказаного наказу.
Наказом тво Генерального директора Консорціуму «Військово-будівельна індустрія» О.Ярового № 06-К від 28.03.2024 року ОСОБА_1 звільнено з посади заступника генерального директора, 28.03.2024 року за прогул без поважних причин, згідно п.4 ст.40 КЗпП України. Підстава: акти про відсутність на робочому місці з 15.09.2023 року по 28.03.2024 року. Надано вказівку бухгалтерії виплатити ОСОБА_1 компенсацію за 21 календарний день невикористаної щорічної основної відпустки. Про факт звільнення позивач дізнався 02.12.2025 року, отримавши трудову книжку та наказ про звільнення, що доводиться копією наказу про звільнення з підписом ОСОБА_1 ..
Заробітна плата ОСОБА_1 виплачувалася у період з червня 2021 року по лютий 2022 року. У березні 2024 року позивачу нараховано 10052,07 грн. та виплачено 28.03.2024 року -8091,92грн., про що свідчить довідка про нарахування, копії платіжних відомостей та довідка АТ КБ «ПриватБанк» від 09.07.2026 року. 

4. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.
Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
Відповідно до положень ст. 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.
П.4 ч.1 ст.40 КЗпП України допускає розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця в разі прогулу без поважних причин.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України прогулом визнається відсутність працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня без поважних. Визначальним є не лише факт відсутності, а й відсутність поважних причин для цього. Трудова діяльність може здійснюватися як на фіксованому робочому місці, так і в іншому просторі для виконання обов`язків. Однак для кваліфікації відсутності як прогулу необхідно встановити, чи виконував працівник у цей час свої трудові функції. (Постанова Верховного Суду від 08 грудня 2022 року у справі № 686/14032/20 (провадження № 61-7414св22). 
Надаючи пояснення у судовому засіданні, ОСОБА_1 повідомив, що про наявність наказу №34-К від 28.08.2023 року про відновлення з ним дії трудового договору та необхідність з`явитися в смт.Коцюбинське він був повідомлений ОСОБА_4 , який на той час обіймав посаду тво Генерального директора Консорціуму. Про вказане також свідчить факт долучення позивачем копії цього наказу до позову. При цьому, позивач наполягає на тому, що не виконав вказаний наказ, оскільки виконував обов`язки начальника Західного управління капітального будівництва Міністерства оборони України, згідно Наказу Міністра оборони України № 27-ДП від 23.06.2021 року, про що водночас не зазначено у позові. 
За змістом наказу 27-ДП від 23.06.2021 року: у зв`язку з виробничою необхідністю та з метою забезпечення належного функціонування Західного управління капітального будівництва Міністерства оборони України тимчасове виконання обов`язків начальника Західного управління капітального будівництва Міністерства оборони України покладено на заступника Генерального директора державного господарського об`єднання Консорціум «Військово-будівельна індустрія» Ситнікова О.В. Підстава: подання тимчасово виконуючого обов`язки начальника Головного управління майна та ресурсів, заява ОСОБА_1 . 
Водночас, позивач не надав жодного доказу фактичного виконання обов`язків за зазначеним наказом. Його клопотання про надання такої можливості, висловлене перед судовими дебатами, залишено без задоволення з процесуальних підстав-пропуском строку для такого клопотання та відсутністю поважних причин не заявлення його на відповідній стадії процесу. До того ж наказ 27-ДП від 23.06.2021 року не звільняв ОСОБА_1 від обов`язків заступника Генерального директора державного господарського об`єднання Консорціум «Військово-будівельна індустрія».
Аналогічно, ОСОБА_1 ні у позовній заяві ні в судовому засіданні не зміг пояснити причини нез`явлення на робоче місце в смт.Коцюбинське в строк, визначений у наказі від 28.08.2023 року.
Факт неявки позивача на робоче місце упродовж 6 місяців зафіксовано актами про відсутність на робочому місці заступника Генерального директора ДГО Консорціум «Військово-будівельна індустрія» ОСОБА_1 , починаючи з 15.09.2023 року по 27.03.2024 року.
При цьому, судом не беруться до уваги акти, складені до 15.09.2023 року, оскільки вони суперечать змісту наказів №04-К від 28.02.2022 року, №33-К від 25.08.2023р. та №34-К від 28.08.2023 року за якими, у період з 24.03.2022 року по 15.09.2023 року трудовий договір з ОСОБА_1 було призупинено. 
Окрім зазначеного, суд враховує також і те, що позивач не зміг пояснити ні своїх посадових обов`язків, ні обставин фактично виконаної роботи ні специфіки діяльності ні розміру заробітної плати. В період з 28.03.2024 року по день написання заяви про звільнення 02.12.2025 року ОСОБА_1 не цікавився причинами невиплати йому заробітної плати, що також свідчить про відсутність його волі на виконання роботи за трудовим договором.
Таким чином, суд дійшов висновку про те, що звільнення позивача за п.4 ч.1 ст.40КЗпП України є законним.
Щодо підстави для скасування наказу про звільнення про яку зазначає ОСОБА_1 - не відібрання пояснень поважності причин неявки не роботу, суд зважає на те, що не відібрання у працівника письмових пояснень перед звільненням суперечить статті 149 КЗпП України, що є порушенням його трудових прав, проте ця обставина сама по собі не може бути підставою для його поновлення на роботі, оскільки при доведеності порушення працівником трудової дисципліни, невідібрання у нього письмових пояснень не може бути підставою для визнання наказу про звільнення незаконним.
Така правова позиція неодноразово висловлювалася Верховним Судом у своїх постановах (зокрема, постанови Верховного Суду від 07 жовтня 2019 року у справі № 359/7299/16-ц (провадження № 61-32152св18), від 19 жовтня 2020 року у справі № 341/102/18 (провадження № 61-1086св19), від 08 листопада 2020 року у справі № 305/1418/19 (провадження № 61-8743св20), від 19 листопада 2020 року у справі № 308/3556/17 (провадження № 61-6097св20), від 26 лютого 2021 року у справі № 686/18381/17 (провадження № 61-1566св19), від 01 квітня 2021 року у справі № 733/1695/17 (провадження № 61-4784св20) та є сталою.
Оскільки в цій справі роботодавець довів факт правомірності притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у виді звільнення на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України, що є обов`язком роботодавця, відсутні підстави для визнання оспорюваного наказу про звільнення незаконними через відсутність доказів відібрання від працівника письмових пояснень перед звільненням.
У судовому засіданні ОСОБА_1 заперечив факт надходження йому компенсаційних виплат в сумі 8091,92 грн., на підтвердження цього представником відповідача надано довідку АТ КБ «ПриватБанк» про зарахування такої суми 28.03.2024 року ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , однак вимога про стягнення розрахункових коштів при звільненні позивачем не заявлялася, тому вказані обставини судом не оцінюються.
Щодо клопотання позивача про поновлення йому строку звернення до 
суду з позовом, суд вважає, що визначенний ч.2 ст.233 КЗпП України місячний строк звернення до суду з позовом про поновлення на роботі, пропущено позивачем без поважних причин, оскільки про наявність наказу про звільнення він дізнався 02.12.2025 року, підпис про ознайомлення з наказом міститься на його копії, наданій представником відповідача, відповідно останнім днем звернення до суду з позовом було 02.01.2026 року. Водночас позов до адміністративного суду ОСОБА_1 подав 05.01.2026 року, що випливає з інформації, зазначеної на сайті Судової влади в розділі стану розгляду справи № 560/137/26. Провадження у справі закрито судом 10.02.2026 року, а позов до Хмельницького міськрайонного суду подано 16.02.2026 року поштовим відправленням та іншого позивачем не доведено. 
Водночас, пропуск позивачем строків звернення до суду з позовом не враховується судом, оскільки позов не підлягає до задоволення через необґрунтованість позовних вимог.
Практика Верховного Суду з даного приводу висвітлена у Постанові від 06.09.2023року, справа № 158/2439/22, а саме: «у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні (стаття 116), минуло не більше одного року (стаття 234 КЗпП).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що:

відмовити в позові через пропуск без поважних причин строку звернення до суду можливо лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі необґрунтованості позовних вимог при пропуску строку звернення до суду в позові належить відмовити за необґрунтованості позовних вимог».
Вимоги про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними від вимоги про скасування наказу про звільнення, тому у їх задоволенні суд також відмовляє.
5. Судові витрати
Відповідно до змісту статті 141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду у справі про поновлення на роботі та, як особа з інвалідністю 2 грн., тому судові витрати по справі компенсуються за рахунок Держави.
Керуючись: ст.ст.76,81,258,259,263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_1 у позові до Консорціуму «Військово-будівельна індустрія» про скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.
Судові витрати по справі компенсувати за рахунок Держави.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Хмельницького апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Повний текст рішення суду виготовлено 20.07.2026 року.

Суддя: