Номер провадження: 22-ц/813/3501/26 
Справа № 521/9345/24
Головуючий у першій інстанції Маркарова С. В.
Доповідач Назарова М. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.07.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Назарової М.В.,
суддів: Кострицького В.В., Карташова О.Ю.,
за участю секретаря Булацевської Я.В.,
учасники справи: позивач – Акціонерне товариство «АКЦЕНТ-БАНК», відповідач – ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в порядку спрощеного позовного провадження
апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі свого представника Каплуна Олега Борисовича
на заочне рішення Хаджибейського районного суду м. Одеси від 12 травня 2025 року, ухвалене Хаджибейським районним судом м. Одеси, у складі: судді Маркарової С.В. в приміщенні того ж суду,
у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 

в с т а н о в и в:

У червні 2024 року АТ «АКЦЕНТ-БАНК» звернулось до суду із вищезазначеним позовом, в якому із посиланням як на правове обґрунтування своїх вимог на положення ст. 525, 526, 527, 530, ч. 1 ст. 598, 599, 610, ч. 2 ст. 615, 629, 1050, 1054 ЦК України просив стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «А-Банк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 18.08.2014 у розмірі 139330,75 грн станом на 17.05.2024, яка складається з: 80589,60 грн – заборгованість за кредитом, 58741,15 грн – заборгованість за відсотками.
В обґрунтування своїх вимог позивач послався на те, що 18.08.2014 між сторонами укладений кредитний договір (договір про надання банківських послуг). За умовами договору АТ «АКЦЕНТ-БАНК» надало ОСОБА_1 кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на рахунок, зі сплатою процентів за користуванням кредитом у розмірі 27,6 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач в заяві-анкеті підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та тарифами банку складає між сторонами кредитний договір. Банк виконав свої зобов`язання за договором в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач, однак, не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. У зв`язку з цим, станом на 17.05.2024 заборгованість за спірним договором становить 139330,75 грн, яка складається з: 80589,60 грн – заборгованість за кредитом, 58741,15 грн – заборгованість за відсотками (а.с. 1-3зв.).
Заочним рішенням Хаджибейського районного суду м. Одеси від 12 травня 2025 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-банк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 18.08.2014 у розмірі 139330,75 грн, а також судовий збір у розмірі 3028 грн.
Ухвалою Хаджибейського районного суду м. Одеси від 01 грудня 2025 року заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення (а.с. 109-110).
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 в особі свого представника Каплуна Олега Борисовича просить заочне рішення Хаджибейського районного суду м. Одеси від 12.05.2025 скасувати.
Доводами апеляційної скарги є те, що про виклик у судове засідання, в якому ухвалене заочне рішення, ніяких повідомлень та судових повісток відповідач не отримував, а тому не знав про дату та час розгляду справи.
Також скаржник зазначає, що матеріали справи не містять доказів повідомлення позичальника банком щодо усіх істотних умов договору та інформацію, яка надається споживачеві при укладенні споживчого кредиту у відповідності до положень Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про споживче кредитування».
Звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні докази надання позивачем відповідачу кредитних коштів.
А суд першої інстанції не врахував вимоги Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», за якими під час особливого періоду банки не мають права нараховувати відсотки військовим та учасникам бойових дій, а у випадку нарахування – зобов`язані їх списати. З огляду на це, відповідач вважає, що починаючи з 05.06.2024 усі нараховані відсотки та штрафи фінансова установа зобов`язана списати.
Серед іншого, зауважує з посиланням на практику Верховного Суду (постанови від 06.12.2019 у справі № 664/1261/16-ц, від 27.01.2020 у справі № 754/6091/18, від 07.10.2020 у справі № 132/1006/19, від 07.04.2021 у справі № 623/2936/19) на несправедливі умови договору про встановлення вимоги щодо сплати позивачем непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання ним зобов`язань за договором (а.с. 148-153).
У відзиві на апеляційну скаргу позивач АТ «Акцент-Банк» в особі свого представника Каурової Каріни Артурівни просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване заочне рішення – без змін, зазначаючи, що в Анкеті-Заяві відповідач підтвердив під розпис факт ознайомлення з Умовами та Правилами надання банківських послуг та зобов`язався в подальшому регулярно знайомитися зі змінами до них, викладеними на сайті Банку; згідно з розрахунком заборгованості боржник користувався кредитом, а отже ознайомився з Умовами і Правилами надання банківських послуг в А-Банку та погодився з ними, оскільки даний кредитний договір є договором оферти; наявна заборгованість нарахована у відповідності до умов кредитування, які складаються з Анкети-Заяви, Тарифів та Умов і Правил (актуальна копія яких надана до позовної заяви); щодо процентів, то до матеріалів справи наданий паспорт споживчого кредитування, який власноруч підписаний відповідачем, а також наявна банківська виписка та довідки про видачу картки, встановлення/зміну кредитного ліміту (а.с. 136-138).
Ухвалами Одеського апеляційного суду (у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Назарової М.В. (суддя – доповідач), Карташова О.Ю., Сєвєрової Є.С.) від 19.01.2026 та 12.03.2026 за вказаною апеляційною скаргою відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду на 28.07.2026 о 11:45 (а.с. 173, 177).
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.07.2026 здійснено заміну судді Сєвєрової Є.С. на учасника постійно діючого складу колегії – суддю Кострицького В.В.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4 ст. 367 ЦПК України).
У судове засідання 28.07.2026 об 11.45 год учасники справи, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, зокрема, позивач АТ «Акцент-Банк» у відповідності до п. 2 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, так як отримав судову повістку-повідомлення на 28.07.2026 в електронному кабінеті підсистеми «Електронний суд» 12.05.2026 о 09:14:50, що підтверджується довідкою про доставку електронного документа (а.с. 179 зв.), відповідач ОСОБА_1 – у відповідності до ч. 5 ст. 130 ЦПК України, так як його повноважний представник отримав судову повістку-повідомлення на 28.07.2026 в електронному кабінеті підсистеми «Електронний суд» 12.05.2026 о 09:14:50, що підтверджується довідкою про доставку електронного документа (а.с. 179), не з`явилися. 
28.07.2026 від представника відповідача (скаржника) ОСОБА_1 – ОСОБА_2 надійшла заява про відкладення розгляду справи на іншу дату, посилаючись на те, що він як представник залучений до участі у справі, яка перебуває у провадженні Одеського апеляційного суду (головуючий – суддя Комлева О.С.), номер провадження: 22-ц/813/5170/26, справа № 509/2624/25, яка призначена на 28.07.2026 об 11:20.
Розглянувши вказану заяву, колегія суддів відхиляє таку, зазначаючи наступне.
Справа перебуває в провадженні Одеського апеляційного суду з грудня 2025 року, апеляційне провадження відкрито 19.01.2026, передбачений частиною першою статті 371 ЦПК України строк розгляду справи апеляційної скарги сплинув 19 березня 2026 року, у той час коли правом на справедливий судовий розгляд у відповідності до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, складовою якого є розумність строків розгляду справи, наділені всі учасники справи, у тому разі і позивач.
Участь скаржника та його представника в суді апеляційної інстанції не визнавалася судом обов`язковою. Свої міркування щодо позовних вимог та законності рішення суду першої інстанції скаржник виклав в першій на стадії апеляційного перегляду заяві по суті справи - в апеляційній скарзі (а.с. 148-153).
Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про дату, час та місце розгляду справи.
Заявник (представник скаржника) не навів у своїй заяві обставин, які б перешкоджали розглянути справу за його відсутності.
Крім того, вказані справи призначені в одному тому самому суді в різний час, та з урахуванням повітряної тривоги (з 11.55 до 13.20 год), що вочевидь не перешкоджало представнику брати участь в судовому засіданні, натомість на 11.45 год вказаний представник до судового засідання не з`явився, що було з`ясовано під час перевірки явки учасників справи, а після закінчення повітряної тривоги розгляд справи здійснено лише о 13.29.
Також колегія суддів звертає увагу на те, що представник скаржника отримав судову повістку-повідомлення на 28.07.2026 в електронному кабінеті підсистеми «Електронний суд» 12.05.2026 о 09:14:50, що підтверджується довідкою про доставку електронного документа (а.с. 179).
З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку про те, що заява ОСОБА_2 про відкладення розгляду справи не підлягає задоволенню.
Вказане в силу ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до АТ «Акцент Банк» з метою отримання банківських послуг та відкриття банківського рахунку, у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н від 18.08.2014, згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у розмірі 8000 грн (а.с. 18).
Згідно з довідкою за картами ОСОБА_1 відкрито рахунок № НОМЕР_1 та видано наступні картки:
№ НОМЕР_2 , строком дії до серпня місяця 2021 року;
№ НОМЕР_3 , строком дії до липня місяця 2027 року (а.с. 44).
Відповідно до довідки за лімітами відповідачу ОСОБА_1 за кредитним договором № б/н від 18.08.2014 за період з 18.08.2014 по 17.05.2024 встановлювалися наступні кредитні ліміти:
29.04.2016 – 7125 грн (збільшення – ініціатор банк);
19.11.2016 – 10000 грн (збільшення – ініціатор банк);
24.11.2016 – 13000 грн (збільшення – ініціатор банк);
13.12.2026 – 16000 грн (збільшення – ініціатор банк);
14.03.2017 – 19000 грн (збільшення – ініціатор банк);
23.10.2018 – 25000 грн (збільшення – ініціатор банк);
23.10.2018 – 25000 грн (зменшення – ініціатор клієнт);
07.11.2018 – 28000 грн (збільшення – ініціатор банк);
06.09.2019 – 48000 грн (збільшення – ініціатор банк);
17.01.2020 – 68000 грн (збільшення – ініціатор банк);
22.04.2020 – 88000 грн (збільшення – ініціатор банк);
16.06.2020 – 100000 грн (збільшення – ініціатор банк);
01.03.2022 – 85975 грн (зменшення – ініціатор банк) (а.с. 45).
З виписки по картці ОСОБА_1 за період з 18.08.2014 по 17.05.2024 вбачається, що відповідач користувався наданим йому кредитним лімітом (а.с. 19-43зв.).
У позові банк зазначає, що сторонами погоджено відсоткову ставку за користування кредитними коштами у розмірі 27,6% на рік (а.с. 1).
За розрахунком заборгованості, долученим позивачем до позовної заяви, за договором № б/н від 18.08.2014, укладеного між АТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_1 станом на 17.05.2024 заборгованість за спірним договором за період з 18.08.2014 по 17.05.2024 складає – 139330,75 грн, з яких:
- 80589,60 грн - заборгованість за кредитом
- 58741,15 грн - заборгованість по відсоткам (а.с. 4-17).
Приймаючи оскаржуване заочне рішення, суд першої інстанції виходив з того, що розмір заборгованості підтверджується наданим позивачем розрахунком. Розрахунок відповідачем не спростований. Так, за ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Враховуючи, що згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має бути виконане відповідачем належним чином відповідно до договору та актів цивільного законодавства, суд виснував, що заборгованість по кредитному зобов`язанню підлягає стягненню з відповідача в розмірі згідно заявлених позовних вимог.
Переглядаючи оскаржуване заочне рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.
Щодо неналежного сповіщення відповідача про дату і час судового засідання, в якому ухвалене заочне рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Малиновського (Хаджибейського) районного суду м. Одеси від 25.07.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.
Враховуючи Главу 10 Розділу І ЦПК України, Указ Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», Рекомендації РСУ щодо роботи судів в умовах воєнного стану, «Правила організації ефективного цивільного судочинства» (рішення РСУ № 14 від 28.02.2020 року) – вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.
Встановлено відповідачу строк - 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву із усіма наявними доказами по суті спору, заперечень проти позову.
Встановлено позивачу строк – 5 днів з дня отримання відзиву для подання суду відповіді на відзив.
Роз`яснено сторонам : 1) право подання клопотань з процесуальних питань: відповідачем - разом із відзивом, позивачем - разом із відповіддю на відзив; 2) що Малиновським районним судом м. Одеси при здійсненні судочинства запроваджуються «Правила організації ефективного цивільного судочинства», рішення РСУ № 14 від 28.02.2020 року, які розміщені на сайті суду; 3) право сторін в строк 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі на подання заяви із вмотивованими запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.
Направлено учасникам справи копію даної ухвали суду, відповідачу із копією позовної заяви, доданими до позовної заяви матеріалами (а.с. 73-73зв.).
Крім того, на виконання ч. 6 ст. 187 ЦПК України судом здійснено запит до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача ОСОБА_1 , за результатами розгляду якого Відділом адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеські області повідомлено, що відповідач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 69).
За вищевказаною адресою направлено відповідачу копію ухвали про відкриття провадження у справі разом із копією позову та додатками, які згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення повернулися до суду із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 74-74зв.).
Відповідно до п. 4 ч. 6 ст. 272 ЦПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.
Тобто, відповідач ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про відкриття провадження у справі.
Відповідаючи на довід апеляційної скарги про те, що про виклик у судове засідання, в якому ухвалене заочне рішення, ніяких повідомлень та судових повісток відповідач не отримував, а тому не знав про дату та час розгляду справи, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
За ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Частиною 5 ст. 268 ЦПК України передбачено, що датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Оскільки розгляд справи здійснювався без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання, а дата ухвалення заочного рішення – є дата складення повного тексту оскаржуваного рішення, то відповідач не може вважатися таким, що був неналежним чином сповіщений про розгляд справи, з огляду на спрощений порядок розгляду даної категорії справ.
Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що в матеріалах справи наявна заява представник відповідача ОСОБА_1 – ОСОБА_2 , датована 03.09.2024, про ознайомлення із матеріалами справи (а.с. 75-75зв.), що свідчить про обізнаність сторони відповідача про наявність у провадженні суду першої інстанції даної справи. 
Відмітки щодо ознайомлення чи не ознайомлення представника відповідача із матеріалами справи відсутні.
Разом з тим, у справах "Осман проти Сполученого королівства" та "Креуз проти Польщі" Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) роз`яснив, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Вказаний обов`язок, з урахуванням залучення відповідачем під час розгляду справи судом першої інстанції свого представника, який є адвокатом, сторона відповідача не виконала.
А тому, за встановлений обставин, колегія суддів відхиляє зазначені доводи апеляційної скарги та не вбачає підстав для застосування п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України як обов`язкового процесуального підґрунтя для скасування оскаржуваного рішення.
Щодо суті спору.
Згідно з ч. 1-2 ст. 207 ЦК України (в редакції чинній на момент укладення кредитного договору) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Статтею 638 ЦК України (в редакції чинній на момент укладення кредитного договору) передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами (ч. 1-3 ст. 639 ЦК України).
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно з ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.
З Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, підписаної відповідачем ОСОБА_1 від 18.08.2014, вбачається, що відповідач висловив бажання щодо встановлення йому кредитного ліміту по платіжній картці «Універсальна/Gold» у розмірі 8000 грн (а.с. 18). Разом з тим, вказана Анкета-заява не містить інформації щодо погодження сторонами відсоткової ставки за користування кредитними коштами.
В анкеті-заяві зазначено, що підписана ним Анкета-Заява про приєднання до Умов та Правил надання Банківських послуг у А-Банку разом з Умовами та правилами, які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms, складає між ним та банком кредитний договір (а.с. 18).
На підтвердження погодження сторонами розміру відсотків за користування кредитними коштами (27,6% на рік) позивач долучив Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «АКЦЕНТ-БАНК» (а.с. 47-54).
Проте, матеріали справи не містять підтверджень, що саме доданий до позовної заяви витяг з Умов, які надав банк, відповідач розумів та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ «АКЦЕНТ-БАНК».
Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).
Крім того, з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що відсоткова ставка за користування кредитними коштами змінювалася, а саме в період:
з 18.04.2014 по 30.09.2014 – 27,6%;
з 01.10.2014 по 31.03.2015 – 34,8%;
з 01.04.2015 по 01.06.2021 – 44,4 %;
з 03.06.2021 по 17.05.2024 – 40,8% (а.с. 4-17).
Матеріали справи не містять доказів того, що сторонами погоджувалася зміна відсоткової ставки, що свідчить про те, що такі дії вчинені банком в односторонньому порядку.
При оцінці поведінки та способу ведення справ позивачем суд має враховувати, що банк є професійним учасником ринку надання банківських послуг, у зв`язку з чим до нього висуваються певні вимоги щодо дотримання певних правил та процедур, які є традиційними у цій сфері послуг, до обачності та розсудливості у веденні справ тощо. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ позивачем є вищим, ніж до споживача фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною у цивільних відносинах з такою кредитною установою (постанова Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі №219/1704/17). Крім того, тягар доказування обґрунтованості вимог пред`явленого позову, за загальним правилом, покладається на позивача.
За таких обставин, оскільки позивач не підтвердив обізнаність та згоду відповідача на розмір відсоткової ставки та її подальшу зміну за користування кредитними коштами, а умови договору (Анкети-Заяви про приєднання) взагалі не містять положень щодо погодження розміру відсоткової ставки за користування кредитними коштами, колегія суддів вважає частково слушними доводи апеляційної скарги про те, що матеріали справи не містять доказів повідомлення позичальника банком щодо усіх істотних умов укладеного між сторонами кредитного договору, у зв`язку з чим вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за відсотками за користування кредитом (у розмірі 58741,15 грн) задоволенню не підлягають.
Щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити таке.
Банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Така є первинним документом, оформленим відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 554/4300/16-ц).
Наданою позивачем випискою про рух коштів підтверджується, що відповідач користувався кредитними коштами та погашав заборгованість.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Також позивачем надано вищезазначену довідку за лімітами, згідно якою такий підвищувався з 29.04.2016 (7125 грн) до 01.03.2022 (85975 грн), і користування кредитними коштами у визначеному розмірі підтверджено випискою по рахунку, який відповідачем не спростовано.
Відповідач обставини видачі кредитної картки, встановлення ліміту, користування кредитними коштами, розрахунок заборгованості за тілом кредиту не спростував, власного контррозрахунку не надав.
Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18 (пункт 41)).
Суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування. Сторона судового спору, яка не погоджується з доводами опонента, має їх спростовувати шляхом подання відповідних доказів, наведення аргументів, надання пояснень тощо. Інакше принцип змагальності втрачає сенс (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21 червня 2023 року у справі № 916/3027/21).
Таким чином, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, що свідчить про порушення їх прав, тому позивач вправі вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Крім того, положеннями статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню (постанова Верховного Суду від 30.05.2018 у справі № 191/5077/16-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010).
Інші доводи апеляційної скарги (щодо несправедливості умов кредитного договору та не врахування судом першої інстанції спеціального закону при нарахуванні відсотків за користування кредитом) не впливають на висновки апеляційного суду за результатами перегляду оскаржуваного рішення, оскільки в цій частині вимоги позову не підлягають задоволенню, з огляду на їх недоведеність, а тому таким доводам оцінка судом апеляційної інстанції не надається.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.
Оскільки висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом першої інстанції невірно застосовані норми матеріального права, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні шляхом зменшення стягнутої з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором з 139330,75 грн до 80589,6 грн. 
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Як вбачається із матеріалів справи, позивачем при поданні позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 3028 грн (а.с. 64), за подання апеляційної скарги відповідач сплатив судовий збір у розмірі 3633,60 грн (а.с. 126, 134). Позов фактично задоволено на 58% від заявленої ціни позову, а апеляційну скаргу – на 42%.
При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат (ч. 10 ст. 141 ЦПК України).
Таким чином, шляхом взаємозарахування з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 230,13 грн (1756,24 грн – 1526,11).

Керуючись ст. 367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі свого представника Каплуна Олега Борисовича задовольнити частково.
Заочне рішення Хаджибейського районного суду м. Одеси від 12 травня 2025 року змінити, зменшивши розмір стягнутої з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» заборгованості за кредитним договором № б/н від 18.08.2014 з 139330,75 грн до 80589,6 грн.
Заочне рішення Хаджибейського районного суду м. Одеси від 12 травня 2025 року в частині судових витрат скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Стягнути ОСОБА_1 , (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Акціонерного товариства «Акцент-банк» (ЄДРПОУ 14360080) судовий збір 230,13 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Дата складення повного тексту постанови – 28 липня 2026 року

Головуючий М.В. Назарова

Судді: В.В. Кострицький

О.Ю. Карташов