ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2026 року 
м. Київ

cправа № 911/2207/21 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Дроботової Т. Б. - головуючого, Багай Н. О., Чумака Ю. Я., 
секретар судового засідання - Денисюк І. Г.,
представники учасників справи:
позивача - Шапран Л. І.,
відповідачів - Галдецька Ю. В., Хасін І. Б.,
третьої особи - Кокиза Н. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційні скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця", Бучанської міської ради та Приватного підприємства "Будівельна компанія "Секера"
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.04.2026 (судді: Яценко О. В. - головуючий, Спаських Н. М., Мальченко А. О.) та рішення Господарського суду Київської області від 08.10.2025 (суддя Колесник Р. М.) у справі 
за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" 
до відповідачів: 1) Бучанської міської ради, 2) Приватного підприємства "Будівельна компанія "Секера", 3) Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, 4) Бородянської селищної ради, 5) Приватного нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Київської області Білоконь Світлани Іванівни, 6) Приватного підприємства "Фірма "Сомгіз" 
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Кабінет Міністрів України 
про визнання незаконними та скасування рішень Бучанської міської ради, визнання недійсними результатів земельних торгів у формі аукціону, визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, 
В С Т А Н О В И В:
1. Короткий зміст позовних вимог та заперечень
1.1. У липні 2021 року Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - АТ "Укразалізниця") звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до Бучанської міської ради Київської області (далі - Бучанська міська рада), Приватного підприємства "Будівельна компанія "Секера" (далі - ПП "Будівельна компанія "Секера"), Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області (далі - ГУ управління Держгеокадастру у Полтавській області), Бородянської селищної ради, приватного нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Київської області Білоконь С. І. (далі - приватний нотаріус Білоконь С. І.), Приватного підприємства "Фірма "Сомгіз" (далі - ПП "Фірма "Сомгіз") про:
- визнання незаконними та скасування рішення Бучанської міської ради від 23.07.2020 № 5147-81-VII "Про включення земельної ділянки до переліку земельних ділянок для підготовки лотів, в частині розробки проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, для продажу права на неї на земельних торгах у формі аукціону вул. Заводська, б/н в м. Буча";
- визнання незаконними та скасування рішення Бучанської міської ради Київської області від 28.01.2021 № 440-7-VIII "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яка визначена для продажу на земельних торгах (у формі аукціону)", "Про включення земельної ділянки комунальної власності з кадастровим номером 3210800000:01:143:005 до переліку земельних ділянок для підготовки лотів, в частині землеоціночних робіт до продажу на земельних торгах у формі аукціону";
- визнання незаконним та скасування рішення (запису) Відділу у Решетилівському районі ГУ Держгеокадастру у Полтавській області від 23.12.2020 про реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 3210800000:01:143:0005 площею 2, 767 га; 
- визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора Господарець О. О. Бородянської селищної ради Бородянського району Київської області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 56631457 від 16.02.2021 09:21:42, номер запису про право власності/довірчої власності: 40565558 дата та час державної реєстрації: 11.02.2021 15:49:14 про реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3210800000:01:143:0005 площею 2, 767 га за Бучанською територіальною громадою в особі Бучанської міської ради; 
- визнання незаконним та скасування рішення Бучанської міської ради від 25.02.2021 № 727-8-VІІІ "Про затвердження звіту про експертну грошову оцінку, встановлення стартової ціни та продаж земельної ділянки у власність з кадастровим номером 3210800000:01:143:0005 на вул. Заводська, б/н на земельних торгах у формі аукціону"; 
- визнання недійсними результатів земельних торгів у формі аукціону, організованих Бучанською міською радою, виконавець земельних торгів - ПП "Фірма "Сомгіз", дата проведення - 25.06.2021, стосовно лоту № 68171 аукціону № 33824, протокол земельних торгів у формі аукціону з продажу земельних ділянок, серія та номер 465 виданий 25.06.2021; 
- визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером 3210800000:01:143:0005 площею 2, 767 га, укладений між Бучанською міською радою та ПП "Будівельна компанія "Секера", посвідчений 25.06.2021 приватним нотаріусом Білоконь С. І. за номером 492;
- визнання незаконним та скасування рішення приватного нотаріуса Білоконь С. І. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 07.07.2021 індексний номер 59150896 про реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3210800000:01:143:0005 площею 2,767 га за ПП "Будівельна компанія "Секера".
1.2. Позовні вимоги з посиланням, зокрема, на положення Земельного кодексу України, Законів України "Про транспорт" та "Про залізничний транспорт" обґрунтовані тим, що Бучанською міською радою всупереч пункту" б" частини 4 статті 84 Земельного кодексу України було прийнято незаконні рішення щодо підготовки та подальшого продажу земельної ділянки державної власності з кадастровим номером 3210800000:01:143:0005, право користування якою внесено до статутного капіталу АТ "Укрзалізниця", та на якій розташовані об`єкти рухомого та нерухомого майна позивача, у тому числі залізничні колії. 
1.3. У відзиві на позовну заяву ПП "Будівельна компанія "Секера" просило відмовити в її задоволенні, акцентуючи увагу зокрема на тому, що надані позивачем документи на підтвердження його права на спірну земельну ділянку не є правовстановлюючими документами на земельну ділянку, а є технічною документацію, яку було розроблено на його замовлення, але не затверджено уповноваженим органом. Надані позивачем докази на підтвердження отримання ним у постійне користування земельної ділянки площею 61,4372 га, так само як і докази щодо права користування земельною ділянкою площею 2,9879 га, не можуть вважатися належними та допустимими, а тільки підтверджують, що позивач протягом 2007-2010 років намагався оформити своє право постійного користування земельною ділянкою, вчиняв ді, проте результатом цих дій стало формування земельної ділянки площею 32,6467 га та передача її позивачу у постійне користування. Вимоги позивача є необґрунтованими та недоведеними. 
Бородянська селищна рада, Бучанська міська рада, заперечуючи проти позовних вимог також просили відмовити в їх задоволенні.
2. Короткий зміст судових рішень у справі
2.1. Рішенням Господарського суду Київської області від 12.01.2022, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 19.08.2024, у задоволенні позову відмовлено.
Постановою Верховного Суду від 21.01.2025 судові рішення скасовані, справу передано на новий розгляд до Господарського суду Київської області.
2.2. Під час нового розгляду рішенням Господарського суду Київської області від 08.10.2025, залишеним постановою Північного апеляційного господарського суду від 15.04.2026, у задоволенні позову відмовлено.
Суди попередніх інстанцій дослідивши докази у справі з урахуванням приписів статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, дійшли висновку про те, що такі докази у сукупності в достатній мірі підтверджують факт розташування на спірній земельній ділянці об`єктів нерухомого майна, що було внесено до статутного капіталу АТ "Укрзалізниця", а наявність такого майна на спірній земельній ділянці свідчить про наявність у позивача охоронюваного інтересу щодо прав на земельну ділянку, на якій вказані об`єкти розташовані та, відповідно, віднесення спірної земельної ділянки до категорії земель залізничного транспорту.
У той же час, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, вказав на обрання позивачем неналежного способу захисту порушеного права, оскільки у цьому випадку, виходячи з правових позицій Верховного Суду, належним способом захисту є звернення з віндикаційним позовом. 
3. Короткий зміст касаційної скарги і заперечень
3.1. Не погоджуючись із постановою Північного апеляційного господарського суду від 15.04.2026 та рішенням Господарського суду Київської області від 08.10.2025, АТ "Укрзалізниця" у касаційній скарзі просить їх скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, обґрунтовуючи підстави для касаційного оскарження судових рішень посиланням на пункт 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, вказуючи на неправильне тлумачення судами норм матеріального права, порушення норм процесуального права та ухвалення судових рішень без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах, наведених у касаційній скарзі щодо застосування статей 15, 16, 21, 203, 215 Цивільного кодексу України, статей 68, 79-1, 80, 83, 84, 92, 125, 126, 134, 141, 149, 152 Земельного кодексу України та статті 24 Закону України "Про державний земельний кадастр".
Скаржник зазначає, що мотивуючи рішення суд першої інстанції, яке підтримав суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку, що АТ "Укрзалізниця" в силу закону набуло права постійного користування земельною ділянкою площею 2,9879 га. Суди встановили, що внесення державою права постійного користування спірною земельною ділянкою площею 2,9879 га та розміщеного на ній майна до статутного капіталу АТ "Укрзалізниця" відбулось згідно із Законом України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" та постановою Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 № 200 "Про утворення Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" та правильно застосували норми права у спірних правовідносинах.
Проте суди попередніх інстанцій, на думку скаржника, дійшли неправильних висновків щодо обраного позивачем способу захисту.
Заявник касаційної скарги зазначає, що відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що у цій справі належним способом захисту є віндикаційний позов, пославшись на висновок Великої Палати Верховного Суду викладений у постанові від 22.01.2025 у справі № 446/478/19 та застосувавши висновок об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду викладеного у постанові від 26.05.2023 у справі № 905/77/21, не врахувавши при цьому, що спір у справі № 905/77/21 виник із правовідносин у сфері публічної закупівлі , а висновок Верховного Суду у зазначеній справі не є релевантним та застосовним до правовідносин та обставин у справі, яка розглядається.
У своїх висновках Велика Палата Верховного Суду у справі № 446/478/19 керувалася тим, що АТ "Укрзалізниця" та відповідач (фізична особа) не мають між собою договірних відносин стосовно спірної земельної ділянки і, можливо, в такому випадку, можна пред`явити позов речово-правового характеру, наприклад віндикаційний.
З посиланням на положення статей 16, 21 Цивільного кодексу України та висновки Верховного Суду, викладені у наведених у касаційній скарзі постановах, скаржник наголошує, що коли прийняття органом місцевого самоврядування ненормативного акта породжує виникнення правовідносин, пов`язаних з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів у сфері земельних правовідносин, тобто є підставою виникнення, зміни або припинення прав та обов`язків фізичних чи юридичних осіб, то у такому разі вимога про визнання рішення недійсним (стаття 152 Земельного кодексу України) може розглядатись як спосіб захисту порушеного цивільного права, якщо фактично підставою пред`явлення позовної вимоги є оспорювання прав особи, що виникли в результаті та після реалізації рішення суб`єкта владних повноважень.
Визнання судом недійсним рішення органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки, частина якої відноситься до земель залізничного транспорту, у власність фізичній особі має наслідком недійсність документів, що посвідчують відповідне право на спірне майно.
Таким чином, на переконання скаржника, спосіб судового захисту шляхом визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність, про який заявлено у цій справі та який прямо передбачений законом, зокрема пунктом "г" частини 3 статті 152 Земельного кодексу України, є належним при оспорюванні в судовому порядку права власності особи, що виникло в результаті та після реалізації такого рішення суб`єкта владних повноважень. Задоволення цих вимог, які за своїм змістом є вимогами про визнання недійсним права власності відповідача на землю, може привести до поновлення порушеного права позивача як титульного володільця земель залізничного транспорту і на захист якого він звернувся до суду, оскільки фактично спрямовано на відновлення становища, яке існувало до порушення.
На даний час земельна ділянка площею 2,9879 га, право постійного користування якою внесено до статутного капіталу АТ "Укрзалізниця", перебуває у постійному користуванні позивача та фізично не вибувала із його володіння. Разом з тим в розумінні статті 79-1 Земельного кодексу України в її межах сформована нова земельна ділянка як об`єкт цивільних прав площею 2,7670 га кадастровий номер 3210800000:01:143:0005, яка частково (площею 2,7511 га) знаходиться у межах земельної ділянки АТ "Укрзалізниця" площею 2,9879 га, що стало можливим внаслідок прийняття Бучанською міською радою оскаржуваних рішень та здійснення державної реєстрації земельної ділянки площею 2,767 га (кадастровий номер 3210800000:01:143:0005), як нового об`єкту цивільних прав.
Вимога про витребування від ПП "Будівельна компанія "Секера" земельної ділянки площею 2,767 га (кадастровий номер 3210800000:01:143:0005) не буде ефективним способом захисту порушених прав позивача, оскільки межі земельної ділянки площею 2,767 га не у повному обсязі знаходиться у межах земельної ділянки АТ "Укрзалізниця" (площа накладення 2,7511 га), а тому у позивача відсутні правові підстави витребування усієї земельної ділянки площею 2,767 га (кадастровий номер 3210800000:01:143:0005) як новоствореного об`єкту цивільних прав, а наявні щодо лише площі накладення меж 2,7511 га.
Крім того, скаржник звертає увагу на тому, що не може бути витребувано право постійного користування земельною ділянкою (її частиною площею 2,7511 га), оскільки право постійного та безстрокового користування земельною ділянкою виникло в АТ "Укрзалізниця" в силу закону і на даний час законом не припинялося.
Бучанською міською радою всупереч закону як неналежним власником здійснено відчуження земельної ділянки залізничного транспорту на користь ПП "Будівельна компанія "Секера", яке в силу закону позбавлене можливості набути у власність земельну ділянку залізничного транспорту, а укладений між Бучанською міською радою та ПП "Будівельна компанія "Секера" договір купівлі-продажу земельної ділянки порушує права та інтереси АТ "Укрзалізниця", оскільки на його підставі відчужено частину земельної ділянки залізничного транспорту, право постійного користування якою внесено до статутного капіталу позивача.
Отже, АТ "Укрзалізниця" вважає, що ефективним способом захисту порушених права позивача та відновлення становища позивача, яке існувало до порушення його прав, є застосування положень статей 16, 21, 203, 215 Цивільного кодексу України, статей 152, 155 Земельного кодексу України та, відповідно, задоволення позовних вимог у повному обсязі, зокрема про: визнання незаконними та скасування рішень Бучанської міської ради прийнятих стосовно спірної земельної ділянки; визнання незаконним та скасування запису (рішення) про державну реєстрацію земельної ділянки площею 2,767 га кадастровий номер 3210800000:01:143:0005 та про реєстрацію права комунальної власності; визнання недійсними результатів земельних торгів та договору купівлі-продажу земельної ділянки; рішення приватного нотаріуса про реєстрацію права власності за ПП "БК "Секера". 
3.2. Не погоджуючись з мотивами судових рішень, Бучанська міська рада також подала касаційну скаргу, в якій просить змінити мотивувальну частину постанови Північного апеляційного господарського суду від 15.04.2026 та рішення Господарського суду Київської області від 08.10.2025, шляхом викладення її в редакції висновків касаційної скарги та залишити резолютивну частину постанови і рішення без змін, обґрунтовуючи підстави для касаційного оскарження судових рішень посиланням на пункт 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, вважаючи, що судові рішення судів у даній справі прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також без урахування правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду, зокрема, постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.01.2025 у справі № 446/478/19 та інших, наведених у касаційній скарзі.
Так, скаржник вказує на те, що неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин (постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.09.2020 у справі № 378/596/16-ц, від 15.09.2022 у справі № 910/12525/20).
Натомість суд апеляційної інстанції, погодився із висновком суду першої інстанції про те, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права, що є самостійною та достатньою підставою для відмови у позові, тим не менш продовжив досліджувати докази, встановлювати фактичні обставини справи та формулювати розгорнуті висновки по суті спору. А саме про належність спірної земельної ділянки до земель залізничного транспорту, про розташування на ній об`єктів нерухомого майна та залізничних колій АТ "Укрзалізниця".
Судами першої та апеляційної інстанції невірно застосовано положення статті 79-1 Земельного кодексу України, без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 916/2948/17, від 09.04.2019 у справі № 922/652/18, від 07.07.2020 у справі № 922/3208/19, від 15.05.2019 у справі № 914/1420/18.
Так, суди попередніх інстанцій у мотивувальних частинах судових рішень самостійно, без будь-яких правових підстав надали ділянці площею 2,9879 га статус "земельної ділянки" та визначили її як об`єкт речового права, чим допустили неправильне застосування норм матеріального права, зокрема статті 79-1 Земельного кодексу України.
Земельна ділянка площею 2,9879 га, в межах якої за твердженням позивача знаходиться спірна земельна ділянка площею 2,7670 га, не є об`єктом речових прав, оскільки технічна документація на ділянку не розроблялася, відомості до Державного земельного кадастру не вносились, в натурі ділянка не виділялася та кадастровий номер не присвоювався, будь-яке зареєстроване речове право відсутнє.
Між тим, Технічний звіт зі встановлення зовнішніх меж землекористувань ДТГО "Південно-Західна залізниця" 2010 року не є документом, що підтверджує право на земельну ділянку площею 2,9879 га, оскільки під час проведення інвентаризації земель у 2010 році межі земельних ділянок в натурі не встановлювались, правовстановлюючі документи не оформлювались, кадастровий номер земельній ділянці площею 2,9879 га не присвоювався, державна реєстрація у Державному реєстрі земель не проводилась. Сам Технічний звіт Бучанською міською радою не затверджувався.
Крім того, судовий експерт у висновку № 20863/23-41 прямо констатував, що технічний звіт визначив межі певної "ділянки" як географічного об`єкта, але не межі "земельної ділянки" як об`єкта цивільних прав у розумінні статті 79-1 Земельного кодексу України і саме з цієї причини експерт не міг встановити факт накладення земельної ділянки кадастровий номер 3210800000:01:143:0005 на ділянку площею 2,9879 га, адже накладення може мати місце лише між двома об`єктами цивільних прав та констатував відсутність ділянки площею 2,9879 га як самостійного об`єкта цивільних прав.
Скаржник зазначає, що в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суд апеляційної інстанції робить висновок про те, що АТ "Укрзалізниця" належать на праві постійного користування земельні ділянки, що відносяться до земель залізничного транспорту в силу закону.
Для надання земельній ділянці категорії земельної ділянки залізничного транспорту необхідно передати її в користування у встановлений законом спосіб. Водночас, в матеріалах справи відсутні документи, що підтверджують передачу земельної ділянки площею 2,9879 га у користування, що зокрема додаткового підтверджується експертизою № 20863/23-41.
Бучанська міська рада не заперечує загального правового принципу, відповідно до якого наявність чи відсутність у землекористувача документів на користування земельною ділянкою не змінює її правового статусу, оскільки такий статус визначається законом.
Разом з тим, скаржник звертає увагу суду на принципову відмінність між фактичними обставинами справ, на які посилаються суди, та обставинами справи, що розглядається.
Так, зокрема, у справі № 909/277/16 Верховний Суд підтвердив належність земельної ділянки до земель залізничного транспорту в ситуації, коли така ділянка перебувала у користуванні позивача на підставі конкретних рішень виконавчого комітету Станіславської міської ради депутатів трудящих, тобто за наявності юридичного факту надання земель у користування у встановленому законом порядку.
У цій же справі такого юридичного факту не встановлено і матеріалами справи не підтверджено. Бучанська міська рада ніколи не приймала рішень про надання земельної ділянки площею 2,9879 га у постійне користування АТ "Укрзалізниця" або її правопопередникам.
Суди не надали оцінки наданим Бучанською міською радою доказам того, що спірна земельна ділянка не перебувала у державній власності та не відносилася до земель залізничного транспорту.
Суди попередніх інстанцій також у мотивувальних частинах оскаржуваних рішень встановили, що на спірній земельній ділянці розташовані колії №№ 12, 13 та 14, які відносяться до станційних колій загального користування та перебувають у власності АТ "Укрзалізниця" на праві господарського відання. Однак, такий висновок ґрунтується виключно на доводах позивача щодо належності йому верхньої будови колії станції Буча. Натомість, на підтвердження цього факту позивач додає лише внутрішні документи АТ "Укрзалізниця", які не є належними доказами.
Отже, на переконання скаржника, аналіз мотивувальних частин оскаржуваних судових рішень свідчить про те, що суди фактично проігнорували докази, подані Бучанською міською радою, чим порушили принципи повного, об`єктивного, справедливого і неупередженого з`ясування всіх обставин справи, передбачені статями 198, 236, 238 Господарського процесуального кодексу України щодо обґрунтованого та вмотивованого судового рішення.
3.3. Не погоджуючись з мотивами судових рішень, ПП "Будівельна компанія "Секера" також подало касаційну скаргу, в якій просить змінити мотивувальну частину постанови Північного апеляційного господарського суду від 15.04.2026 та рішення Господарського суду Київської області від 08.10.2025 в частині зазначених у пунктах 1-5 розділу ІІ касаційної скарги висновків залишивши резолютивну частину постанови та рішення без змін, обґрунтовуючи підстави для касаційного оскарження судових рішень посиланням на пункт 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, вважаючи, що судові рішення судів у даній справі прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також без урахування правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду, наведених у касаційній скарзі.
Скаржник звертає увагу на тому, що Верховний Суд неодноразово виснував, що в разі обрання неправильного способу захисту суд не повинен надавати правову оцінку доводам позивача по суті спору, визначати їх обґрунтованість тощо, адже обрання неправильного способу захисту є самостійною підставою для відмови в позові. Висновок про неефективний спосіб захисту сам по собі виключає необхідність дослідження фактичних обставин і аналізу аргументів сторін, є сталою та послідовною, а застосований при її формулюванні імперативний термін «виключає» замість диспозитивного «може не досліджувати» свідчить про те, що суди, навіть якщо у них є багато часу та щире бажання дослідити, не повинні досліджувати фактичні обставини та аналізувати аргументи сторін, якщо ними встановлено, що обраний позивачем спосіб захисту є неефективним.
При цьому зазначена позиція не стосується якоїсь окремої категорії справ чи окремого способу захисту, вона є універсальною та стосується всіх без виключення справ, в яких судом встановлено факт обрання позивачем неефективного способу захисту.
Натомість, у даному випадку, суд першої інстанції визначивши, що позивачем обрано неправильний спосіб захисту, що є самостійною підставою для відмови в позові протягом 6 місяців розглядав справу, залучив третю особу, неодноразово відкладав судове засідання, майже 1,5 місяці писав величезне за обсягом рішення, в якому надав правову оцінку доводам сторін та наданим ними доказам, хоча, ця правова оцінка апріорі не могла вплинути на зміст резолютивної частини рішення, який був заздалегідь ним визначений - відмова в позові повністю внаслідок обрання неправильного способу захисту.
Суд першої інстанції, що залишено поза увагою судом апеляційної інстанції, дійшовши висновку про неналежний спосіб захисту, обраний позивачем, встановив факти та обставини, з дійсністю яких не погоджується скаржник, на підставі наданих позивачем доказів, які не є належними.
Відмовляючи в позові в зв`язку з обранням неналежного способу захисту, суди залишили поза увагою ту обставину, що АТ "Укрзалізниця" цим позовом взагалі вийшла за межі своїх повноважень.
ПП "Будівельна компанія "Секера" під час розгляду справи посилалося на постанову Верховного Суду від 11.02.2025 у справі № 906/456/22, яку суди попередніх інстанцій не зазначили у рішеннях, в якій зроблено, зокрема, висновки про те, що законодавство не передбачає права постійного користувача землею на звернення з похідними позовними вимогами на користь держави, чиє право порушене незаконним заволодінням земельною ділянкою шляхом державної реєстрації права власності за порушником. Оскільки право на позов, спрямований на захист володіння держави, належить саме державі, то суб`єкт права постійного користування не має права звертатися до суду з таким позовом від власного імені.
Заявник касаційної скарги зазначає, що суди дійшли висновку про те, що за АТ "Укрзалізниця" на праві господарського відання закріплено верхню будову колії станції Буча, з огляду на, що суд відхилив твердження відповідачів про те, що позивачем не надано документів на підтвердження права на залізничні під`їзні колії.
Однак, такий висновок є безпідставним та таким, що суперечить правовим позиціям, викладеним у постанові Верховного Суду від 13.08.2019 у справі № 915/856/16 щодо необхідності надання та дослідженні усіх необхідних документів, що підтверджують право власності на залізничну під`їзну колію (акт введення в експлуатацію та встановлення залізницею порядку обслуговування залізничних під`їзних колій для новозбудованої залізничної колії, масштабний план, технічний паспорт, поздовжній та поперечний профілі залізничних колій, креслення штучних споруд).
Щодо посилання судів попередніх інстанцій на висновок судової земельно-технічної експертизи у цій справі на підтвердження факту перебування станом на 06.10.2023 в межах земельної ділянки кадастровий номер 3210800000:01:143:0005 двох об`єктів у виді колій, то скаржник звертає увагу, що у цьому випадку експерт навпаки повідомив, що надати відповідь, чи є ці два об`єкти у виді колій, саме підвищеною колією № 12 та вивантажувальною колією № 13 не вбачається можливим, оскільки в матеріалах судової справи відсутні правовстановлюючі та технічні документи, за якими, при проведені даного виду експертизи, можливо ідентифікувати ці об`єкти саме як підвищена колія № 12 та вивантажувальна колія № 13.
ПП "БК "Секера" вказало, що не заперечує наявності у позивача права на рейки та шпали (які не були та не є залізничними коліями, що підтверджено експертним висновком) проте, наявність у АТ "Укрзалізниця" права власності на рейки та шпали, жодним чином не свідчить ані про те, що вони стають автоматично залізничними коліями, ані про наявність у нього права власності на залізничні колії, ані про наявність у нього права постійного користування земельною ділянкою, на якій їх складено, ані про зміну правового статусу чи категорії цією земельною ділянкою.
Більше того, як власник земельної ділянки, на якій їх складено, ПП "БК "Секера" звернулося до суду з позовом про усунення перешкод у користування нею, зокрема, шляхом звільнення її від цих рейок та шпал.
Скаржник наголошує на тому, що у даній справі відсутні будь-які докази перебування земельної ділянки, придбаної ПП "БК "Секера" за результатами аукціону, на землях залізничного транспорту, під залізничними коліями або в межах смуги відведення. 
ПП "БК "Секера" придбало земельну ділянку у власність в органу місцевого самоврядування, ця земельна ділянка ніколи не відводилася та не передавалася ані АТ "Укрзалізниця", ані її попередникам, натомість, земельна ділянка згідно з Генеральним планом м. Буча та Планом зонування м. Буча станом на дату розроблення проєкту землеустрою з її відведення мала цільове призначення "землі під будівлями і спорудами промислових підприємств", відтак, для того, аби поставити під сумнів це право власності та добросовісність покупця, у суду мають бути переконливі докази, а не "попри можливу відсутність документів суд враховує законодавчий статус землі". 
Висновок судів про те, що право позивача на володіння земельною ділянкою, розташованою за адресою: Київська область, м. Буча, вул. Заводська, площею 2,9879 га порушене внаслідок формування та подальшого продажу земельної ділянки кадастровий номер 3210800000:01:143:0005, яка накладається на земельну ділянку площею 2,9879га, є безпідставним, зважаючи на відсутність об`єкту цивільних прав "земельна ділянка площею 2,9879га".
Заявник касаційної скарги звертає увагу на тому, що у 2019 році позивач звернувся до Київської обласної державно адміністрації з клопотанням про надання йому дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення у постійне користування земельної ділянки в м. Буча для розміщення та експлуатації будівель та споруд залізничного транспорту орієнтовною площею 55га і отримав такий дозвіл.
До цього звернення також було долучено схему розміщення земельних ділянок ДТГО "Південно-Західна залізниця" на території м. Буча Київської області, загальною площею 53,0604 га.
При цьому спірна земельна ділянка на даній схемі відсутня, позивач не вказав її, як таку, що заходиться в державній власності та відноситься до земель транспорту.
Під час розроблення проекту землеустрою площа земельної ділянки була уточнена і остаточна площа була визначена у 32,6467га (крім того, позивачу було окремо надано у постійне користування земельну ділянку площею 1,161 га).
Як вбачається з офіційної відповіді Київської обласної державної адміністрації від 17.08.2021 обладміністрація не виносила розпоряджень про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення у постійне користування АТ "Українська залізниця" земельної ділянки площею 55 га.
Таким чином, земельна ділянка, передана позивачу в межах м. Буча, повністю сформована, внесена до Державного земельного кадастру та Публічної кадастрової карти і становить 32,6467 га (план цієї земельної ділянки є в матеріалах справи).
Скаржник наголошує, що земля, придбана ПП "Будівельна компанія "Секера", не є землею під залізницями. Землі під залізницею в межах населеного пункту Буча передано у постійне користування АТ "Укрзалізниця", вони відносяться до земель транспорту, позначені на планах, на публічній кадастровій карті і на них не претендують інші особи, у тому числі відповідачі у даній справі.
3.4. ГУ Держгеокадастру у Полтавській області у відзиві на касаційну скаргу АТ "Укрзалізниця" просить відмовити в її задоволенні, посилаючись, зокрема, на те, що на час державної реєстрації спірної земельної ділянки, відповідно до проєкту землеустрою, поданого на розгляд державному кадастровому реєстратору відділу у Решетилівському районі ГУ Держгеокадастру у Полтавській області, інформації Державного земельного кадастру, остання не перебувала у постійному користуванні, а також не було будь-яких інших обмежень. Проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідав вимогам статті 50 Закону України "Про землеустрій", а отже у державного кадастрового реєстратора не було законних підстав для відмови у державній реєстрації, передбачених законом.
3.5. У відзиві на касаційну скаргу АТ "Укрзалізниця" ПП "Будівельна компанія "Секера" заперечило проти доводів скаржника за їх безпідставністю та підтримало вимоги касаційної скарги Бучанської міської ради з підстав, наведених у відзиві.
4. Розгляд касаційної скарги і позиція Верховного Суду
4.1. Заслухавши суддю-доповідача, представника прокуратури, дослідивши доводи, наведені у касаційних скаргах та запереченнях на неї, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права в межах касаційної скарги, колегія суддів зазначає таке.
4.2. Суди попередніх інстанцій установили такі обставини.
Рішенням Бучанської міської ради Київської області від 23.07.2020 № 5147-81-VII "Про включення земельної ділянки до переліку земельних ділянок для підготовки лотів, в частині розробки проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для продажу права на неї на земельних торгах у формі аукціону вулиці вул. Заводська, б/н, в м. Буча", зокрема:
1) включено земельну ділянку, що розташована по вулиці Заводська, б/н, в м. Буча, орієнтовною площею 3,0000 га з цільовим призначенням (11.02) для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості до переліку земельних ділянок для підготовки лотів, в частині розробки проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, для продажу права на неї на земельних торгах у формі аукціону;
2) надано дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в м. Буча на вулиці вул. Заводська, б/н, орієнтовною площею 3,0000 га з цільовим призначенням (11.02) для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, яка визначена для продажу права на неї на земельних торгах (у формі аукціону) окремим лотом, без використання бюджетних коштів.
23.12.2020 Відділом у Решетилівському районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області проведено державну реєстрацію земельної ділянки комунальної власності площею 2,7670 га з кадастровим номером 3210800000:01:143:0005, розташованої за адресою: Київська обл., м. Буча, вул. Заводська, б/н, що підтверджується витягом від 23.12.2020 № НВ-5317337722020 з Державного земельного кадастру (критерій пошуку: кадастровий номер 3210800000:01:143:0005). 
З витягу від 23.12.2020 № НВ-5317337722020 вбачається, що державна реєстрація земельної ділянки здійснена на підставі Проеєту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розробленого Товариством з обмеженою відповідальністю "Будпром Проект" на замовлення ПП "Фірма "Сомгіз" за договором від 04.12.2020 № 041220/01-Р.
Рішенням Бучанської міської ради Київської області від 28.01.2021 № 440-7-VIІI "Про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яка визначена для продажу на земельних торгах (у формі аукціону)" та "Про включення земельної ділянки комунальної власності з кадастровим номером 3210800000:01:143:0005 до переліку земельних ділянок для підготовки лотів в частині землеоціночних робіт до продажу на земельних торгах у формі аукціону", зокрема: 
1) затверджено проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки у комунальну власність для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості по вул. Заводська, б/н, в місто Буча, яка визначена для продажу на земельних торгах (у формі аукціону);
2) вирішено зареєструвати право комунальної власності на земельну ділянку за кадастровим номером 3210800000:01:143:0005 відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»;
3) доручено земельному відділу забезпечити подання необхідних документів для здійснення державної реєстрації речового права комунальної власності на земельну ділянку за кадастровим номером 3210800000:01:143:0005;
5) включено до переліку земельних ділянок для підготовки лотів в частині землеоціночних робіт до продажу на земельних торгах у формі аукціону земельну ділянку комунальної власності площею 2,7670га (кадастровий номер 3210800000:01:143:0005); код класифікації: 11.02; категорія земель: землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення; цільове призначення: для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, що розташована за адресою: Київська область, місто Буча (в межах населеного пункту), вулиця Заводська, б/н.
11.02.2021 державним реєстратором Бородянської селищної ради зареєстровано за Бучанською територіальною громадою в особі Бучанської міської ради право комунальної власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3210800000:01:143:0005 площею 2,767 га на підставі рішення Бучанської міської ради від 28.01.2021 № 440-7-VIІI, що підтверджується Витягом № 244486436 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16.02.2021.
Рішенням Бучанської міської ради від 25.02.2021 № 727-8-VIІI "Про затвердження звіту про експертну грошову оцінку, встановлення стартової ціни та продаж земельної ділянки у власність кадастровий номер 3210800000:01:143:0005 вул. Заводська б/н на земельних торгах у формі аукціону", зокрема, вирішено продати на земельних торгах у формі аукціону земельну ділянку площею 2,7670га, категорія земель: землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення; цільове призначення - для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості; КВЦПЗ: 11.02; вид використання земельної ділянки для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, що розташована за адресою: Київська обл., м. Буча (в межах населеного пункту), вул. Заводська, б/н, кадастровий номер 3210800000:01:143:0005.
25.06.2021 проведено земельні торги у формі аукціону № 33824, на яких було реалізовано земельну ділянку площею 2,7670га з кадастровим номером 3210800000:01:143:0005, розташовану за адресою: Київська обл., м. Буча, вул. Заводська, б/н. Організатором земельних торгів є Бучанська міська рада, виконавцем земельних торгів - ПП "Фірма "Сомгіз". 
Переможцем земельних торгів визначено учасника № 2 - ПП "Будівельна компанія "Секера", що підтверджується протоколом № 465 земельних торгів у формі аукціону з продажу земельної ділянки від 25.06.2021.
25.06.2021 між Бучанською міською територіальною громадою від імені та в інтересах якої діє Бучанська міська рада (продавець) та ПП "Будівельна компанія "Секера" (покупець) укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, відповідно до пункту 1.1 якого продавець за результатом земельних торгів (аукціону) з продажу земельної ділянки (протокол № 465 від 25.06.2021) зобов`язується передати у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти у власність земельну ділянку, розташовану за адресою: Київська обл., м. Буча, вул. Заводська, б/н, і сплатити за неї грошові кошти в сумі та в порядку, що зазначені в розділі 2 цього договору. 
Згідно з пунктом 1.2 договору за цим договором відчужується земельна ділянка площею 2,7670 га з кадастровим номером 3210800000:01:143:0005, цільове призначення - для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості.
02.07.2021 приватним нотаріусом Білоконь С. І. зареєстровано за ПП "Будівельна компанія" "Секера" право приватної власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3210800000:01:143:0005 площею 2,767 га. 
4.3. Предметом позову у справі, яка розглядається, є вимоги АТ "Укразалізниця" про визнання незаконними та скасування рішень Бучанської міської ради, визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на спірну земельну ділянку за Бучанською територіальною громадою в особі Бучанської міської ради, визнання недійсними результатів земельних торгів у формі аукціону, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки та визнання незаконним та скасування рішення приватного нотаріуса про реєстрацію права власності на земельну ділянку за ПП "Будівельна компанія "Секера", з обґрунтовуванням вимог посиланням на розпорядження Бучанською міською радою спірною земельною ділянкою державної власності, яка перебуває у постійному користуванні позивача та на якій розміщено його майно.
4.4. Відповідно до частини 1 статті 84 Земельного кодексу України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.
До земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема, землі під державними залізницями (пункт "б" частини 4 статті 84 цього Кодексу).
Згідно зі статтею 68 Земельного кодексу України до земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв`язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту.
За змістом частини 2 статті 11 Закону України "Про транспорт" землями транспорту визнаються землі, надані в користування підприємствам і організаціям транспорту відповідно до Земельного кодексу України для виконання покладених на них завдань щодо експлуатації, ремонту, вдосконалення і розвитку об`єктів транспорту.
До земель залізничного транспорту належать землі, надані в користування підприємствам і організаціям залізничного транспорту відповідно до чинного законодавства України. До складу цих земель входять землі, які є смугою відведення залізниць, а саме землі, надані під залізничне полотно та його облаштування, станції з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв`язку, водопостачання, каналізації, захисні і укріплюючі насадження, службові, культурно-побутові приміщення та інші споруди, необхідні для забезпечення роботи залізничного транспорту (частина 1 статті 23 Закону України "Про транспорт").
За змістом частин 1, 2 статті 6 Закону України "Про залізничний транспорт" землі, що надаються в користування для потреб залізничного транспорту, визначаються відповідно до Земельного кодексу України та Закону України "Про транспорт". До земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв`язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту.
Частиною першою статті 92 Земельного кодексу України визначено, що право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.
Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 14.12.1991 № 356 "Про створення Державної адміністрації залізничного транспорту України" було створено Державну адміністрацію залізничного транспорту України (Укрзалізницю), передано у відання Укрзалізниці Донецьку, Львівську, Одеську, Південну, Південно-Західну, Придніпровську залізниці, а також усі інші розташовані на території України підприємства, установи й організації, що були підпорядковані Міністерству шляхів СРСР.
Законом України від 23.02.2012 № 4442-VI "Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" на базі Державної адміністрації залізничного транспорту України, а також підприємств, установ та організацій залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття, було створено акціонерне товариство залізничного транспорту загального користування, 100 відсотків акцій якого належать державі (далі - Товариство).
Частиною 1 статті 4 Закону України "Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" передбачено, що до статутного капіталу Товариства вноситься, зокрема, право постійного користування земельними ділянками, наданими для розміщення підприємств залізничного транспорту. 
Абзацами першим, другим пункту 3 розділу ІІІ "Перехідні та прикінцеві положення" Закону України "Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" встановлено:
"Земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту, використовуються Товариством відповідно до їх цільового призначення.
З дня припинення Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту до дня оформлення Товариством прав на користування земельними ділянками, які перебували у постійному користуванні Державної адміністрації залізничного транспорту України та зазначених підприємств, Товариство зобов`язане використовувати згідно з цільовим призначенням відповідні земельні ділянки в розмірах та межах, у яких вони перебували в постійному користуванні Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту або фактично використовувалися ними, і за які сплачувався земельний податок".
Пункт 5 розділу ІІІ "Перехідні та прикінцеві положення" Закону України від 23.02.2012 № 4442-VI "Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" частину 2 статті 92 Земельного кодексу України доповнено пунктом "г" про те, що права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набуває, зокрема, публічне акціонерне товариство залізничного транспорту загального користування, утворене відповідно до Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування".
Постановою Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 № 200 "Про утворення публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" відповідно до Закону України "Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" утворено публічне акціонерне товариство «Українська залізниця», 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття.
Постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 № 735 "Питання акціонерного товариства "Українська залізниця" затверджено статут публічного акціонерного товариства "Українська залізниця".
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31.10.2018 № 938 "Деякі питання акціонерного товариства «Українська залізниця" змінено тип публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" з публічного на приватне та перейменовано в акціонерне товариство "Українська залізниця".
Отже, законом визначено, що АТ "Укрзалізниця" належать на праві постійного користування земельні ділянки, що відносяться до земель залізничного транспорту.
Такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.01.2025 у справі № 446/478/19.
Крім того у зазначеній постанові Великої Палати Верховного Суду зазначено, що усталеною є практика Великої Палати Верховного Суду про неефективність такого способу захисту прав особи, як визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, яке виконано на час звернення з позовом до суду, є неефективним способом захисту прав особи. Зазначене рішення вичерпало свою дію виконанням (близькі за змістом висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.09.2022 у справі № 483/448/20, пункт 9.67; від 05.07.2023 у справі № 912/2797/21, пункт 8.13; від 12.09.2023 у справі № 910/8413/21, пункт 180; від 11.06.2024 у справі № 925/1133/18, пункт 143).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що позивач з дотриманням правил статей 387 і 388 Цивільного кодексу України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння кінцевого набувача.
Для такого витребування не потрібно заявляти вимоги про визнання незаконними та недійсними рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, рішень, записів про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за незаконним володільцем, самої державної реєстрації цього права, договорів, інших правочинів щодо спірного майна, у тому числі документів (свідоцтв, державних актів тощо), що посвідчують відповідне право.
Такі вимоги є неналежними, зокрема неефективними, способами захисту права власника. Їхнє задоволення не відновить володіння позивачем його майном. Тому не допускається відмова у віндикаційному позові, наприклад, з тих мотивів, що рішення органу влади, певний документ, рішення, відомості чи запис про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно не визнані незаконними або що позивач їх не оскаржив [див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц (пункти 99, 100), від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 (пункти 86, 94, 147), від 05.12.2018 у справі № 522/2202/15-ц (пункти 73-76), від 21.08.2019 у справі № 911/3681/17 (пункти 38,39), від 22.01.2020 у справі № 910/1809/18 (пункт 34), від 11.02.2020 у справі № 922/614/19 (пункт 50), від 30.06.2020 у справі № 19/028-10/13 (пункт 10.29), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункти 148-151, 153, 154, 167, 168)].
Відповідно до Закону України "Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", пункту "г" частини 2 статті 92 Земельного кодексу України АТ "Укрзалізниця" набуває право постійного користування земельними ділянками транспорту. Право постійного користування земельними ділянками, наданими для розміщення підприємств залізничного транспорту, внесено до статутного капіталу АТ "Укрзалізниця" (частина 1 статті 4 Закону України "Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування").
Постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 № 735 "Питання акціонерного товариства "Українська залізниця" затверджено статут акціонерного товариства "Українська залізниця", у підпункті 5 пункту 4 якої міститься припис голові правління товариства здійснити переоформлення правовстановлюючих документів, зокрема, на земельні ділянки.
За змістом статті 396 Цивільного кодекмсу України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу. 
Віндикаційний позов є позовом речовим і як такий належить до речових способів захисту права власності. Його зміст полягає у вимозі неволодіючого власника до володіючого невласника про повернення речі в натурі. При цьому відповідно до статті 396 Цивільного кодексу України за допомогою віндикаційного позову може захищатися володіння також і носія іншого речового права (титульного володільця), а не тільки права власності. Безпосередня мета віндикації полягає у відновленні володіння власника (титульного володільця), що, у свою чергу, забезпечує можливість використання ним усього комплексу правомочностей, що складають належне йому речове право (пункт 141 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2024 у справі № 910/2592/19).
Згідно зі статтею 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Зі змісту частини 1 статті 92 Земельного кодексу України вбачається, що право постійного користування земельною ділянкою передбачене лише для такої земельної ділянки, яка перебуває у державній або комунальній власності.
Оскільки право постійного користування земельною ділянкою приватної власності законом не передбачено, то наявність у ПП "Будівельна компанія " Секера" права приватної власності на земельну ділянку є перешкодою для державної реєстрації права постійного користування АТ "Укрзалізниця".
Отже, позивачеві належить право на захист від порушень, пов`язаних із володінням земельною ділянкою.
Відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду володіння рухомими та нерухомими речами відрізняється: якщо для володіння першими важливо встановити факт їх фізичного утримання, то володіння другими може бути підтверджене, зокрема, фактом державної реєстрації права власності на це майно в установленому законом порядку. Факт володіння нерухомим майном може підтверджуватися, зокрема, державною реєстрацією права власності на це майно в установленому законом порядку (принцип реєстраційного підтвердження володіння). Такі висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц (пункти 43, 89), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 60).
З урахуванням зазначеної специфіки обороту нерухомого майна володіння ним досягається без його фізичного утримання або зайняття, як це властиво для багатьох видів рухомого майна (крім бездокументарних цінних паперів, часток у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю, інших нематеріальних об`єктів тощо), а державна реєстрація права власності на нерухоме майно підтверджує фактичне володіння ним. Тобто суб`єкт, за яким зареєстроване право власності, визнається фактичним володільцем нерухомого майна. При цьому державна реєстрація права власності на нерухоме майно створює спростовувану презумпцію наявності в суб`єкта і права володіння цим майном (як складової права власності).
Особа, за якою зареєстроване право власності на нерухоме майно, є його володільцем.
Згідно з вимогами Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" право власності на земельну ділянку повинно бути зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Реєстрація права приватної власності на спірну земельну ділянку унеможливлює реєстрацію права постійного користування АТ "Укрзалізниця", оскільки право постійного користування може бути встановлене лише щодо земель державної або комунальної власності.
Усталеною є практика Великої Палати Верховного Суду, коли позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, а отже, належним способом захисту є віндикаційний позов, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідними для ефективного відновлення порушеного права [постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18), від 09.11.2021 у справі № 466/8649/16-ц (провадження № 14-93цс20)].
Велика Палата Верховного Суду неодноразово викладала висновки, відповідно до яких, якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від цієї особи (стягнення з неї) нерухомого майна. Задоволення віндикаційного позову щодо такого майна, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого володіння, є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за кінцевим набувачем, який є відповідачем [див., зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.112018 у справі № 488/5027/14-ц (пункти 98, 123), від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 (пункти 115, 116), від 19.05.2020 у справі № 916/1608/18 (пункт 80), від 30.06.2020 у справі № 19/028-10/13(пункт 10.29), від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 (пункти 63, 74), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц(пункт 146)].
У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Такі висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 (пункти 85, 86), від 21.08.2019 у справі № 911/3681/17 (пункт 38), від 22.01.2020 у справі № 910/1809/18 (пункт 34), від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 (пункт 74), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 148).
Отже, належним способом захисту права особи, яка позбавлена володіння земельною ділянкою, є віндикаційний позов.
4.5. Суди попередніх інстанцій відмовляючи у задоволенні позовних вимог у цій справі дійшли висновку, що позивачем обрано неефективний спосіб захисту, оскільки у цьому випадку, виходячи з правових позицій Верховного Суду, належним способом захисту є звернення з віндикаційним позовом. Разом з цим суди вказали на те, що надані позивачем докази підтверджують факт розташування на спірній земельній ділянці об`єктів нерухомого майна, що було внесено до статутного капіталу АТ "Укрзалізниця", а наявність такого майна на спірній земельній ділянці свідчить про наявність у позивача охоронюваного інтересу щодо прав на земельну ділянку, на якій вказані об`єкти розташовані та, відповідно, віднесення спірної земельної ділянки до категорії земель залізничного транспорту.
Проте судами попередніх інстанцій не було враховано, що як неодноразово виснувала Велика Палата Верховного Суду, обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові (постанови від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19, від 02.02.2021 у справі № 925/642/19, від 21.09.2022 у справі № 908/976/19) і, відповідно, всі обставини наявності/відсутності майна на спірній земельній ділянці, віднесення спірної земельної ділянки до земель залізничного транспорту та наявність/відсутність у позивача порушеного права повинні встановлюватися під час розгляду справи виходячи зі спірних правовідносин та обраного позивачем способу захисту.
4.6. Ураховуючи викладене, Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відмову в задоволенні заявленого позивачем у цій справі позову, проте виходячи з інших підстав, а саме у зв`язку із обранням ним неналежного способу захисту.
При цьому з огляду на мотиви відмови в позові, Верховний Суд не надає оцінки доводам касаційної скарги АТ "Укрзалізниця", які за своєю суттю стосуються питання обґрунтованості позовних вимог, дослідження якого за умов обрання ним неналежного способу захисту є передчасним. 
5. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
5.1. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.
5.2. Згідно із частиною 1 статті 311вказаного Кодексу підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
5.3. З урахуванням викладеного, касаційна скарга АТ "Укрзалізниця" не підлягає задоволенню, а касаційні скарги Бучанської міської ради та ПП "Будівельна компанія "Секера" слід задовольнити, оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій змінити в їх мотивувальних частинах, виклавши їх в редакції цієї постанови, а в решті - залишити без змін.
6. Розподіл судових витрат
6.1. З огляду на висновок Верховного Суду про зміну мотивувальних частин оскаржуваних судових рішень із залишенням без змін їх резолютивних частин, відповідно до приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, покладаються на скаржників.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 311, 314, 315, 316, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд 
П О С Т А Н О В И В :
1. Касаційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" залишити без задоволення. Касаційні скарги Бучанської міської ради та Приватного підприємства "Будівельна компанія "Секера" задовольнити частково.
2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.04.2026 та рішення Господарського суду Київської області від 08.10.2025 у справі № 911/2207/21 змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
В іншій частині судові рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Т. Б. Дроботова
Судді Н. О. Багай
Ю. Я. Чумак