РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2026 року | справа № 580/14336/25
| м. Черкаси
Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гаращенка В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
До Черкаського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України», в якому позивач просить:
- визнати протиправним та скасувати Рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, що функціонує у складі Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України», оформлене Витягом № 1808/25/720/ВП від 30.09.2025 року, яким ОСОБА_1 відмовлено у встановленні інвалідності;
- визнати протиправним та скасувати рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи при КНП «Звенигородська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування», оформлене витягом № 57/25/868/В від 03.07.2025 року;
- зобов`язати Державну установу «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» повторно розглянути скаргу ОСОБА_2 та прийняти рішення про встановлення групи інвалідності, з урахуванням висновків суду щодо обов`язкового врахування об`єктивних медичних даних (зокрема результатів МРТ про наявність незворотного анатомічного дефекту головного мозку) та офіційно підтвердженої потреби у постійному сторонньому догляді.
Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 06.01.2026 відкрито провадження у даній справі та вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи в судове засідання.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що відповідач допустив порушення процедури проведення перевірки законності рішення первинної експертної команди (м. Звенигородка) від 03.07.2025, яким позивачу відмовлено у встановленні групи інвалідності.
Позивач звернула увагу, що згідно з п. 9 та п. 32 Порядку проведення оцінювання затвердженого постановою КМУ № 1338 від 15.11.2024, у разі недостатності інформації експертна команда зобов`язана вжити заходів для її отримання або направити особу на додаткове обстеження (зокрема, дистанційно або за місцем проживання). Відповідач в оскарженому рішенні зазначив про відсутність жодного ЕКГ і тому не дослідив усі захворювання позивача. Однак, у консультативному висновку кардіолога від 11.03.2025 міститься чітке посилання на ЕКГ від 20.11.2024 та встановлений діагноз. Також відповідачем не досліджено дані МРТ, які підтверджують наявність таких дефектів, що призводять до стійких порушень функцій та є підставою для встановлення інвалідності.
Позивач зазначила, що потреба у постійному догляді через стійке порушення функцій організму підтверджено висновком ЛКК КНП «Лисянський ЦПМСД» № 161 від 14.02.2025, згідно з яким встановлено, що позивач «потребує постійного стороннього догляду». Цей факт додатково підтверджено актом про встановлення факту здійснення особою постійного догляду від 09.05.2025, затвердженим виконавчим комітетом Лисянської селищної ради.
На підставі наведеного позивач вважає, що оскаржене рішення підлягає скасуванню 
У відзиві на адміністративний позов відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що ступені функціональних порушень органів та систем, зазначені у діагнозі позивача, а також відповідний ступінь обмеження життєдіяльності, не відповідають критеріям для визначення групи інвалідності, згідно з чинним законодавством. Враховуючи вищезазначене, експертна команда ЦОФСО прийняла рішення про підтвердження рішення ЕК, яке оскаржувалось позивачем.
Відповідач зазначив. що суди не є спеціалізованими установами в медичній сфері і тому оцінка підставності висновку МСЕК виходить за межі необхідного дослідження в контексті застосування норм матеріального права. Суд вправі перевірити законність висновку МСЕК лише в межах дотримання процедури прийняття цього висновку на підставі приписів законодавчих актів про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності.
На підставі наведеного відповідач вважає, що не допустив порушення процедури перевірки рішення про відмову у встановленні позивачу інвалідності.
Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до такого висновку.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , рішенням Міжрайонної МСЕК № 4 від 11.02.2022 встановлено з 01.03.2022 IІI групу інвалідності внаслідок загального захворювання на строк до 01.03.2025, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії 12 ААВ № 360294 від 11.02.2022.
Відповідно до інформації, вказаної у витязі від 03.07.2025 номер витягу 57/25/868/В з рішення №57/25/868/Р від 03.07.2025 експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, виданому комунальним некомерційним підприємством «Звенигородська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування», позивачу відмовлено у встановленні групи інвалідності після закінчення строку на який її встановлено.
У пункті 16 «Обґрунтування рішення експертної команди за результатами оцінювання» наведеного рішення зазначено: «стаціонарні виписки, МРТ головного мозку, консультативний висновок невролога та кардіолога, даних огляду пацієнтки встановлено відсутність обмежень до самообслуговування, спілкування, навчання, орієнтації, контролю своєї поведінки, та має легкі обмеження до трудової діяльності та пересування, що не дає підстави для надання групи інвалідності, згідно постанови КМУ від 15 листопада 2024р. №1338.
Не погоджуючись із вказаним рішенням експертної команди, позивач звернулась зі скаргою від 19.07.2025 до Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України».
Відповідно до інформації, вказаної у витязі від 30.09.2025 номер витягу 1808/25/720/ВП з рішення №1808/25/720 від 30.09.2025 експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи Центру оцінювання функціонального стану особи – Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України», за результатами розгляду скарги на рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи або рішення медико-соціальної експертної комісії, цим рішенням підтверджено попереднє рішення №57/25/868/Р від 03.07.2025 експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, яким позивачу відмовлено у встановленні групи інвалідності.
У пункті 18 «Обґрунтування рішення експертної команди Центру оцінювання функціонального стану особи за результатами розгляду скарги на рішення, що оскаржується» наведеного рішення зазначено: «відповідно до представленої медичної документації пацієнта наявні патологічні зміни з боку нервової та опорно-рухового апарату, попри наявні функціональні порушення, на даний час призводять до обмеження, що не відповідає критеріям встановлення інвалідності. Крім цього звертає на себе увагу однакові результати досліджень у виписках за різні роки, виписки сформовані не за формою, затвердженою МОЗ України, діагноз фібриляції передсердь не підтверджено даними ЕКГ (не має жодного ЕКГ) та ін. Таким чином, команда експертів вважає, що рішення ЕК, яка не визнала хворого інвалідом, відповідає чинному законодавству. Підстава: Постанова КМУ №1338 від 15.11.2024 р.».
Не погоджуючись із наведеними рішеннями, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.
Під час вирішення спору по суті суд зазначає, що відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
Згідно з ч. 19 ст. 4 КАС України індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.
Спеціальним законом, який визначає основи соціальної захищеності інвалідів в Україні і гарантує рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними здібностями і інтересами, є Закон України від 21.03.1991 № 875-ХІІ «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» (далі Закон № 875-ХІІ).
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону № 875-ХІІ особою з інвалідністю є особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.
Згідно зі ст. 3 Закону № 875-ХІІ інвалідність визначається шляхом експертного обстеження органами медико-соціальної експертизи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.
На підставі ч. 2 ст. 6 Закону № 875-ХІІ громадянин має право оскаржувати рішення органів медико-соціальної експертизи про визнання чи невизнання його особою з інвалідністю в адміністративному порядку відповідно до Закону України «Про адміністративну процедуру» та/або в судовому порядку.
Суд зауважує, що п. 2 розділу II Прикінцеві та перехідні Закону України від 19.12.2024 № 4170-IX “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування медико-соціальної експертизи та впровадження оцінювання повсякденного функціонування особи” у положення установлено, що:
особам, яким встановлено інвалідність органами медико-соціальної експертизи, гарантується збереження статусу та соціальної захищеності в повному обсязі, передбаченому законодавством України для осіб з інвалідністю, на встановлений строк інвалідності;
документами, що підтверджують інвалідність повнолітнім особам, є:
видані до 31 грудня 2024 року органами медико-соціальної експертизи виписки/довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією за формами, затвердженими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я;
витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи щодо встановлення інвалідності за формою, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я;
рішення, прийняті медико-соціальними експертними комісіями, документи, видані на підставі таких рішень, є законними і чинними, прирівнюються до рішень експертних команд з оцінювання повсякденного функціонування особи, документів, виданих на підставі таких рішень експертних команд (у тому числі витягів з рішень), та продовжують бути підставами для оформлення або продовження надання особам з інвалідністю прав, статусів, пільг, пенсій, допомог, компенсацій, надбавок, інших соціальних гарантій тощо, у тому числі для цілей, визначених законами України “Про військовий обов`язок та військову службу” та “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”, на весь термін дії довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією до проведення планового оцінювання повсякденного функціонування особи експертними командами з оцінювання повсякденного функціонування;
особи, інвалідність яким встановлена без зазначення строку проведення повторного огляду, проходять оцінювання повсякденного функціонування особи за власним бажанням (за зверненням опікуна - у разі позбавлення особи з інвалідністю дієздатності).
Згідно з пунктом 3 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону №4170-IX повноваження, права і обов`язки медико-соціальних експертних комісій щодо проведення медико-соціальної експертизи, а також повноваження, права і обов`язки Центральної медико-соціальної експертної комісії Міністерства охорони здоров`я України припиняються 31 грудня 2024 року.
З моменту припинення повноважень, прав і обов`язків медико-соціальних експертних комісій щодо проведення медико-соціальної експертизи розгляд направлень на медико-соціальні експертні комісії, що не завершений до моменту припинення повноважень, прав і обов`язків медико-соціальних експертних комісій, припиняється зазначеними комісіями; розгляд зазначених направлень здійснюється експертними командами з оцінювання повсякденного функціонування особи відповідно до цього Закону та Порядку проведення оцінювання повсякденного функціонування особи, затвердженого Кабінетом Міністрів України.
Постановою від 15 листопада 2024 р. № 1338 “Деякі питання запровадження оцінювання повсякденного функціонування особи” Кабінет Міністрів України затвердив Положення про експертні команди з оцінювання повсякденного функціонування особи (далі – Положення № 1338), Порядок проведення оцінювання повсякденного функціонування особи (далі – Порядок № 1338) та у пункті 3 установив, зокрема, що з моменту припинення повноважень, прав і обов`язків медико-соціальних експертних комісій щодо проведення медико-соціальної експертизи: перевірка обґрунтованості рішень медико-соціальних експертних комісій, прийнятих до моменту припинення їх повноважень, прав і обов`язків, проводиться Центром оцінювання функціонального стану особи в порядку, встановленому для перевірки обґрунтованості рішень експертних команд відповідно до Порядку проведення оцінювання повсякденного функціонування особи, затвердженого цією постановою.
Згідно з пунктами 6, 7 Положення № 1338 оцінювання проводиться:
Центром оцінювання функціонального стану особи;
експертними командами, сформованими на базі закладів охорони здоров`я.
Права та обов`язки Центру оцінювання функціонального стану особи за рішенням МОЗ покладаються на підприємство, установу або організацію, що належить до сфери управління МОЗ, та має ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики.
Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 03.12.2024 № 2022 «Про покладання прав та обов`язків Центру оцінювання функціонального стану» визначено покласти права та обов`язки Центру оцінювання функціонального стану особи на Державну установу «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» (далі – Наказ №2022).
Права та обов`язки Центру оцінювання функціонального стану особи визначаються Наказом № 2022 та Положенням № 1338. 
Відповідно до пп. 5 п. 8 Положення № 1338 Центр оцінювання виконує покладені на нього повноваження, зокрема, перевіряє під час оскарження рішення експертних команд або медико-соціальних експертних комісій обґрунтованість рішень, прийнятих під час оцінювання (медико-соціальної експертизи) та встановлення інвалідності, розглядає медичні документи та проводить оцінювання, за результатами якого приймає рішення щодо скасування, підтвердження або формування нового рішення.
У такому випадку оцінювання за рішенням Центру оцінювання функціонального стану особи проводиться на підставі медичних документів, сформованих за результатами повного медичного обстеження та проведених необхідних досліджень на базі одного із закладів охорони здоров`я, куди направлено особу Центром оцінювання функціонального стану особи, але обов`язково з урахуванням екстериторіального принципу.
У разі відмови особи від повного медичного обстеження, проведення необхідних досліджень та/або неприбуття такої особи, крім випадків наявності виключних підстав, приймається рішення про скасування попереднього рішення експертної команди або медико-соціальної експертної комісії. Виключними підставами для таких осіб для перенесення строків медичних обстежень є відрядження, тимчасова непрацездатність або мобілізація до Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення з правоохоронними функціями.
Відповідно до пунктів 57-59 розділу «Оскарження результатів оцінювання» Порядку №1338 рішення експертних команд або медико-соціальних експертних комісій можуть бути оскаржені особами, стосовно яких їх прийнято (далі - скаржник) (їх уповноваженими представниками), в порядку адміністративного оскарження згідно з вимогами цього Порядку та/або в судовому порядку.
Скарга на рішення експертної команди або медико-соціальної експертної комісії (далі - скарга) подається скаржником (його уповноваженим представником): у паперовій формі до Центру оцінювання функціонального стану особи; в електронній формі через електронну систему шляхом звернення до лікаря, який направив (в разі наявності технічної можливості).
Розгляд скарг здійснюється експертними командами Центру оцінювання функціонального стану особи.
За змістом положень п. 67 розділу «Оскарження результатів оцінювання» Порядку №1338 (із змінами, внесеними згідно з Постановою КМ № 1111 від 03.09.2025, які були чинними на дату ухвалення рішення від 30.09.2025) експертна команда Центру оцінювання функціонального стану особи розглядає скарги очно, заочно або з використанням методів і засобів телемедицини (телевідеоконсультування) відповідно до критеріїв визначення форми проведення оцінювання повсякденного функціонування особи, встановлених у додатку 1, та відповідних клопотань особи.
Згідно абзаців 1-4 пункту 68 розділу «Оскарження результатів оцінювання» Порядку №1338 експертна команда Центру оцінювання функціонального стану особи під час розгляду скарг:
вивчає рішення експертної команди щодо результату оцінювання, що оскаржується, відео-та/або аудіозапис розгляду експертною командою, на якому було прийнято відповідне рішення (за наявності);
заслуховує пояснення скаржника (його уповноваженого представника), інших осіб, залучених до розгляду скарги (у разі розгляду скарги за участю скаржника або його уповноваженого представника);
за наявності підстав, передбачених цим Порядком, проводить повторне оцінювання.
Відповідно до абзаців 5-8 пункту 68 Порядку №1338 за результатами розгляду скарги експертна команда Центру оцінювання функціонального стану особи приймає рішення про: 
1) підтвердження оскарженого рішення експертної команди; 
2) скасування оскарженого рішення експертної команди; 
3) формування нового рішення щодо результату оцінювання.
Постановою №1338 затверджено окремий розділ «Критерії встановлення інвалідності», пунктом 5 якого передбачено, що ступінь обмеження життєдіяльності визначається як величина відхилення від нормальної функціональності особи, що впливає на її здатність здійснювати основні життєві активності. Таке визначення базується на об`єктивних критеріях, що включають функціональні, соціальні та психологічні аспекти.
Виділяються чотири основні ступені обмеження життєдіяльності:
легкий ступінь обмеження - особа має незначні труднощі у виконанні деяких повсякденних завдань, але здатна справлятися з основними функціями без сторонньої допомоги;
помірний ступінь обмеження (1 ступінь) - особа має помітні труднощі у виконанні повсякденних завдань, таких як навчання, робота, спілкування, орієнтація, контроль за поведінкою, пересування та самообслуговування;
виражений ступінь обмеження (2 ступінь) - особа стикається з істотними труднощами у виконанні більшості основних активностей, що може включати значні обмеження у навчанні, роботі, спілкуванні та самообслуговуванні, які вимагають регулярної допомоги або спеціальних заходів для покращення якості життя;
значний ступінь обмеження (3 ступінь) - особа має серйозні порушення функцій органів і систем, що призводять до неможливості або істотного зниження здатності виконувати основні життєві функції, що супроводжується потребою в сторонній допомозі для забезпечення базових потреб, таких як догляд, харчування та пересування.
Відповідно до п. 6 розділу «Критерії встановлення інвалідності» Постанови №1338 до критеріїв життєдіяльності людини належать: здатність до самообслуговування, пересування, орієнтації, контролю своєї поведінки, спілкування, навчання, виконання трудової діяльності.
Згідно з пунктом 8 розділу «Критерії встановлення інвалідності» Постанови №1338 підставою для визнання особи особою з інвалідністю є одночасна наявність таких обов`язкових умов:
стійкі порушення функцій організму - хвороба триває не менше 12 місяців, або очікується, що вона триватиме щонайменше 12 місяців або призведе до смерті особи, а також існують мінімальні шанси на значне покращення стану навіть за умов застосування найкращого доступного лікування;
обмеження життєдіяльності - особа має помірний (1 ступінь), виражений (2 ступінь) або значний (3 ступінь) ступінь обмеження здатності до самообслуговування, пересування, орієнтації, контролю своєї поведінки, спілкування, навчання, виконання трудової діяльності;
необхідність вжиття заходів соціального захисту - особа має потребу в підтримці в повсякденному житті, а саме: отриманні послуг з реабілітації, паліативної допомоги, забезпеченні технічними та іншими засобами реабілітації, забезпеченні лікарськими засобами для використання в амбулаторних умовах та/або медичними виробами для використання в амбулаторних та побутових умовах.
В контексті наведених вище критеріїв встановлення інвалідності, при вирішенні питання визнання особи особою з інвалідністю, експертна комісія повинна перевірити наявність або відсутність обов`язкових умов встановлення інвалідності, про що зазначити в своєму рішенні. 
Своєю чергою, відповідач, як установа, на яку покладено повноваження щодо перевірки рішень територіальних експертних команд, зобов`язаний здійснювати таку перевірку з використанням вказаних критеріїв.
Відповідно до правових висновків Верховного Суду, що висловлені у постанові від 18.03.2021 у справі №280/4057/19, загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як актів правозастосування, є їх обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення суб`єктом владних повноважень конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.
Рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб`єктом владних повноважень в основу оскаржуваного рішення на відповідність вимогам частини 2 статті 2 КАС України, суд встановив, що спірне рішення є необґрунтованим, оскільки відповідачем не визначено конкретних підстав прийнятого рішення – у спірному рішенні не визначено, які саме фактичні підстави слугували його прийняттю з урахуванням розділу «Критерії встановлення інвалідності» Постанови №1338.
Згідно з правовим висновком Верховного Суду у постанові від 11 вересня 2023 року у справі №420/14943/21, Верховний Суд зазначив, що критеріями обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень є:
1) логічність та структурованість викладення мотивів, що стали підставою для прийняття відповідного рішення;
2) пов`язаність наведених мотивів з конкретно наведеними нормами права, що становлять легітимну основу такого рішення;
3) наявність правової оцінки фактичних обставин справи (поданих заявником документів, інших доказів), врахування яких є обов`язковим у силу вимог закону під час прийняття відповідного рішення суб`єкта владних повноважень;
4) відповідність висновків, викладених у такому рішенні, фактичним обставинам справи;
5) відсутність немотивованих висновків та висновків, які не ґрунтуються на нормах права.
Разом з тим, суд зазначає, що недотримання вказаних критеріїв позбавляє особу на отримання належної підстави та аргументації щодо вирішення її питання, та в цілому на належний захист її соціальних прав.
Окремо суд вважає за необхідне звернути увагу на практику Європейського суду з прав людини (наприклад, рішення у справі «Suominen v. Finland», заява № 37801/97, пункт 36), відповідно до якої орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень; принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень полягає у тому, щоб рішенням було прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.
Суд зазначає, що для прийняття рішення за результатами перегляду рішення про відмову у встановленні інвалідності недостатньо лише самого посилання на відсутність підстав для її встановлення, рішення повинно містити опис фактичних підстав на яких воно базується. Оскаржене рішення, не містить відомостей з викладом аналізу наявності або відсутності необхідних умов для встановлення інвалідності, з обов`язковим посиланням на докази, які підтверджують обставини, що характеризують ступінь обмеження життєдіяльності.
Досліджуючи зміст оскарженого рішення, суд зазначає, що воно не містить інформації про оцінку усіх перелічених вище критеріїв встановлення інвалідності. В рішенні не надано оцінку здатності позивача до самообслуговування, орієнтації, контролю своєї поведінки, спілкування, навчання, виконання трудової діяльності. 
В рішенні вказано про наявність функціональних порушень, однак не конкретизовано чому наявні у позивача функціональні порушення віднесені саме до легкого ступеня. В розділі 18 оскарженого рішення міститься загальне посилання на Постанову КМУ №1338 від 15.11.2024, однак не зазначено яким саме нормам законодавства (стаття, пункт, підпункт) відповідає рішення експертної команди, що переглядається про відмову у визнанні позивача особою з інвалідністю.
Не надаючи оцінку встановленим позивачу діагнозам, суд враховує, що оскаржене рішення взагалі не містить посилань на усі медичні діагнози позивача, в ньому не надано роз`яснень чому наявні діагнози свідчать про легкий ступінь обмеження життєдіяльності позивача.
Окрім наведеного, в розділі 18 оскарженого рішення міститься посилання на відсутність даних ЕКГ для підтвердження наявного у позивача діагнозу, що свідчить про неповне з`ясування відповідачем усіх обставин для перевірки правомірності ухвалення рішення №57/25/868/Р від 03.07.2025.
Відповідно до п. 18 Наказу №2022 для виконання покладених на Центр оцінювання завдань останній має право:
одержувати від державних органів, закладів охорони здоров`я, підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності і виду їх діяльності відомості, необхідні для роботи експертних команд Центру оцінювання;
направляти особу, що звертається для встановлення інвалідності, до закладів охорони здоров`я для проведення додаткового медичного обстеження з метою уточнення діагнозу і призначення відповідного лікування;
залучати до роботи Центру оцінювання лікарів закладів охорони здоров`я державної форми власності, за їх згодою;
допускати за письмовою заявою особи, що звертається для встановлення інвалідності, уповноваженого представника особи на розгляд експертної команди Центру оцінювання;
розглядати скарги очно, заочно або з використанням методів і засобів телемедицини відповідно до критеріїв визначення форми проведення оцінювання повсякденного функціонування особи, встановлених у додатку 1 до Порядку проведення оцінювання повсякденного функціонування особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 листопада 2024 року № 1338, та відповідних клопотань особи.
Отже, в силу наявного у відповідача обов`язку щодо перевірки правомірності рішення №57/25/868/Р від 03.07.2025, останній повинен встановити усі об`єктивні обставини його прийняття, використовуючи надані для цього права щодо витребування у відповідних закладів охорони здоров`я, установ та організацій необхідних відомостей. Однак, відповідач не використав надані права та допустив неповноту встановлених обставин під час розгляду скарги позивача. 
Підсумовуючи наведене, суд зазначає, що невмотивованість рішення суб`єкта владних повноважень є підставою для його скасування.
З огляду на встановлені в ході судового розгляду спору обставини, для належного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати експертну команду з оцінювання повсякденного функціонування особи Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» повторно розглянути скаргу позивача від 19.07.2025 та прийняти рішення з урахуванням висновків суду викладених у судовому рішенні.
Щодо вимог позивача про визнання протиправним та скасування рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи при КНП «Звенигородська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» №57/25/868/Р від 03.07.2025, суд зазначає, що перевірка його законності здійснювалась відповідачем в межах адміністративного оскарження і відповідачем допущені процедурні порушення, які безпосередньо вплинули на результат такої перевірки. Як наслідок, процедура адміністративного оскарження не вважається завершеною, відповідно вимоги про перегляд наведеного рішення судом є передчасними і задоволенню не підлягають. 
Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі “Серявін та інші проти України” від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” від09.12.1994, серія A, N 303-A, п.29).
Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є частково обґрунтованими, а тому позов підлягає до часткового задоволення.
Відповідно до ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України сплачені позивачем судові витрати слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 6, 9, 14, 72, 76, 90, 139, 241-246, 255, 295 КАС України, суд –

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонального особи від 30.09.2025 №1808/25/720, прийняте експертною командою Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» (49005, м. Дніпро, пров. Феодосія Макаревського буд. 1-А, код ЄДРПОУ 03191673) прийняте за результатами розгляду скарги ОСОБА_1 від 19.07.2025.
Зобов`язати експертну команду Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» (49005, м. Дніпро, пров. Феодосія Макаревського буд. 1-А, код ЄДРПОУ 03191673) повторно розглянути скаргу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) від 19.07.2025 та прийняти рішення з урахуванням висновків суду викладених у судовому рішенні.
В задоволенні інших позовних вимог – відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» (49005, м. Дніпро, пров. Феодосія Макаревського буд. 1-А, код ЄДРПОУ 03191673) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1000 (одна тисяча) грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня підписання рішення суду. 

Суддя | Валентин ГАРАЩЕНКО