ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Давидюка Тараса, 26А, м. Рівне, 33013, тел. (0362) 62 03 12, код ЄДРПОУ: 03500111,
e-mail: inbox@rv.arbitr.gov.ua, вебсайт: https://rv.arbitr.gov.ua

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" липня 2026 р. Справа № 918/707/26 

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Політики Н.А., за участі секретаря судового засідання Костюкович Ю.С., 
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ювтерра" 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "К-Т-С" 
про стягнення коштів у сумі 149 731 грн 83 коп.,

у судовому засіданні приймали участь:
від позивача - не з`явився;
від відповідача - Яковлєв Ю.В., довіреність № 1 від 01.10.2025 р.

Відповідно до частини 14 статті 8, статті 222 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) при розгляді судової справи здійснювалося фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу програмно-апаратного комплексу "Діловодство суду".
У судовому засіданні 6 липня 2026 року, відповідно до частини 1 статті 240 ГПК України, проголошено скорочене рішення (вступну та резолютивну частини).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У червні 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Ювтерра" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "К-Т-С" (далі - відповідач) про стягнення коштів у сумі 149 731 грн 83 коп., з яких: 72 731 грн 83 коп. - збитки за пошкоджений товар та 77 000 грн 00 коп. - витрати щодо утилізації товару.
Також позивач просить стягнути з відповідача витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 662 грн 40 коп. та витрати на правничу допомогу. Зокрема в позовній заяві зазначено, що позивач очікує понести витрати на правову допомогу в розмірі 40 000 грн 00 коп. В позовній заяві позивачем зазначено, що судові витрати складаються з витрат зі сплати судового збору у розмірі 2 662,40 грн. та на професійну правничу допомогу в розмірі 40 000,00 грн.
Зокрема в позовній заяві зазначено, що для подання даної позовної заяви позивач звернувся за правовою допомогою до адвоката Крюкової Марини Володимирівни, з якою було укладено Договір про надання правничої (правової) допомоги у відповідності до умов якого було доручено здійснити стягнення суми боргу в судовому порядку, а саме, встановити обставини справи, зібрати та аналізувати докази і документи, підготувати необхідні документи, сформувати правову позицію по справі, зняти копії документів, скласти та подати позовну заяву. За надання правничої допомоги позивачем очікується сплата гонорару адвоката у розмірі 40 000,00 грн. На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу позивачем уже здійснено попередню оплату у розмірі 12 000,00 грн., що підтверджується відповідною квитанцією, копія якої додано.
Також в позовній заяві зазначено, що докази понесення інших витрат на професійну правничу допомогу, зокрема щодо остаточної оплати послуг адвоката, будуть подані позивачем протягом п`яти днів з дня ухвалення рішення суду відповідно до вимог чинного процесуального законодавства України (ч. 8 ст. 129 ГПК України).
До позовної заяви позивачем долучено платіжну інструкцію від 25.05.2026 року № 3314 про оплату судового збору за подання даної позовної заяви до Господарського суду Рівненської області в розмірі 2 662 грн 40 коп.
Позовні вимоги обґрунтовані наступним.
7 жовтня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ювтерра" (Покупець) та Компанією "C.O.I.M" S.P.a. (Постачальник) укладено контракт про поставку товару № 0710-2014. Відповідно до рахунку № 26100560 від 03.04.2026 компанія "C.O.I.M" S.P.a. продала позивачу 99 бочок по 200 кг продукту "COIM" під назвою "NOVACOTE 250/70 A" та 120 бочок по 10 кг продукту "COIM" під назвою "NOVACOTE СА 350". Усі ці продукти є хімічно небезпечними. Для перевезення, відповідно до правил Incoterm 2020 FCA Оффаненго (Італія) було призначено перевізника ТОВ "К-Т-С" (33027, Рівненська обл., місто Рівне, ВУЛИЦЯ КИЇВСЬКА, будинок 64-А, ЄДРПОУ 03567150), відповідно до CMR № 26CMR01734.
Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ювтерра" (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "К-Т-С" (Перевізник) було укладено заявку про перевезення вантажів автомобільним транспортом (Італія-Україна) № 2702-2026-3 до договору № 15-12/2023, який надійшов від "C.O.I.M" S.P.a. за ЦМР № 26CMR01734, завантаження у м. Оффаненго (Італія). Авто: BK5722BE//BK7378XF.
7 квітня 2026 року при прийманні вантажу було виявлено, що товар, а саме: Novacote CA-350 у кількості 260 кг (26 відер), було пошкоджено. Факт пошкодження зафіксовано актом 0704/2026-1, відповідним записом у CMR та фото при отриманні.
Як зазначає позивач, пошкодження товару сталося внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх обов`язків щодо забезпечення належного перевезення та збереження вантажу. З огляду на фізико-хімічні властивості продукції, її цільове призначення та використання у виробничому процесі, а також з урахуванням потенційних ризиків для якості кінцевої продукції у разі використання пошкодженого товару, позивач обґрунтовано позбавлений можливості використовувати такий товар у своїй господарській діяльності. Використання пошкодженої сировини створює реальну загрозу виготовлення продукції неналежної якості, що, у свою чергу, може призвести до пред`явлення претензій з боку контрагентів, фінансових втрат та шкоди діловій репутації позивача. Крім того позивач зазначає, що відповідно до офіційного листа постачальника - Компанії "C.O.I.M" S.P.a. від 11.05.2026 наданого в межах контракту № 0710-2014, постачальник прямо підтвердив неможливість подальшого використання пошкодженого товару за його призначенням. Така позиція виробника додатково свідчить про повну втрату споживчих властивостей товару та виключає будь-яку можливість його безпечного чи економічно доцільного використання. У зв`язку з наведеним, позивач змушений вжити заходів щодо утилізації пошкодженого товару як такого, що повністю втратив свою цінність та придатність до використання. У зв`язку з вищевикладеним, позивач уклав договір № УТ-2026.0000745 від 28.05.2026 року з ТОВ "ДСЛ-10" про надання послуг з управління відходами. Відповідно до рахунку № 1103 від 28.05.2026 вартість послуг з утилізації пошкодженого товару склала 77 000,00 грн. Таким чином, необхідність утилізації спричинила для позивача додаткові витрати, які є прямими збитками, завданими внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань, та які підлягають відшкодуванню у повному обсязі.
Також позивач зазначає, що 14.05.2026 представником позивача було зроблено адвокатський запит до Закарпатської митниці, як відокремленого підрозділу Державної митної служби України щодо надання належним чином завіреної копії акту сканування транспортного засобу та вантажу, а також наявні результати сканування (скан-зображення) щодо вантажу, який переміщувався через пункт пропуску HU724000 ZAHONY (Угорщина); UA305060 ПП Чоп (Закарпатська митниця, Україна). 18.05.2026 на електронну адресу представника позивача надійшла відповідь на адвокатський запит. Відповідно до листа Закарпатської митниці, як відокремленого підрозділу Державної митної служби України, № 7.7-5/17.2/8.19/4826 від 18.05.2026 позивачу було надано завірену копію рентгенівського зображення, отриманого за допомогою скануючої системи, транспортного засобу НОМЕР_1 / НОМЕР_2 , який 05.04.2026 переміщувався через пункт пропуску "Чоп-Захонь".
Згідно з отриманим рентгенівським зображенням вбачається, що вантаж на момент проходження митного контролю був розміщений у транспортному засобі належним чином, без ознак пошкодження, деформації або порушення цілісності упаковки. Зазначене підтверджує, що пошкодження вантажу мало місце після проходження митного контролю та виникло на етапі перевезення, що додатково свідчить про неналежне виконання відповідачем своїх обов`язків щодо забезпечення збереження вантажу.
Внаслідок пошкодження вантажу позивачу завдано збитків у розмірі 72 731,83 грн. за пошкоджений товар та 77 000,00 грн. послуги з утилізації товару.
16.04.2026 позивачем на електронну адресу відповідача було направлено претензію № 1604/2026/1 про відшкодування збитків за пошкодження вантажу.
28.04.2026 відповідачем було надано відповідь на претензію № 58, у якій останній фактично визнав сам факт пошкодження вантажу, однак заперечив наявність своєї вини у його пошкодженні та відмовився від добровільного відшкодування збитків.
При цьому зі слів логіста компанії ТОВ "К-Т-С" (скріншот листування) під час здійснення перевезення мало місце пошкодження колеса транспортного засобу (пробиття колеса) у дорозі. 
На думку позивача, зазначені обставини свідчать про наявність прямого причинно-наслідкового зв`язку між неналежним здійсненням перевезення вантажу та його пошкодженням.
Ухвалою суду від 8 червня 2026 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Ювтерра" прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження у змішаній (паперовій та електронній) формі, судове засідання для розгляду справи призначено на 6 липня 2026 року на 10:30 год.
10 червня 2026 року від представника позивача через систему "Електронний суд" надійшла заява від 10.06.2026 року про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, в якій просив надати можливість участі у судовому засіданні у даній справі, призначеному на 6 липня 2026 року на 10:30 год., та в усіх наступних судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
Ухвалою суду від 10 червня 2026 року заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Ювтерра" від 10.06.2026 року про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі № 918/707/26 задоволено та постановлено судове засідання у справі № 918/707/26, призначене на "06" липня 2026 року на 10:30 год., провести в режимі відеоконференції за участі представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Ювтерра". Крім того постановлено всі подальші судові засідання у справі № 918/707/26 провести в режимі відеоконференції за участі представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Ювтерра".
15 червня 2026 року від Товариства з обмеженою відповідальністю "К-Т-С" через систему "Електронний суд" надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позову відмовити.
18 червня 2026 року від представника позивача через систему "Електронний суд" надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
6 липня 2026 року від Товариства з обмеженою відповідальністю "К-Т-С" через систему "Електронний суд" надійшло клопотання з додатками, в якому просить долучити до матеріалів справи договір на перевезення вантажів автомобільним транспортом в міжнародному сполученні № 15-12/2023 від 15.12.2023 року. До клопотання, крім іншого, додано договір на перевезення вантажів автомобільним транспортом в міжнародному сполученні від 15.12.2023 року № 15-12/2023, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "К-Т-С" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ювтерра".
Представник відповідача у судовому засіданні 6 липня 2026 року позов заперечив з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву.
Позивач у судове засідання 6 липня 2026 року не з`явився, про дату, час і місце даного засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками за підписом відповідального працівника суду про доставку електронного листа, а саме ухвали суду від 08.06.2026 року, до електронного кабінету Товариства з обмеженою відповідальністю "Ювтерра" та його представника. В той час про причини неявки суд не повідомив.
Відповідно до ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України).
Враховуючи належне повідомлення позивача про судове засідання, призначене на 06.07.2026 року, та неповідомлення про причини неявки, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Ювтерра".
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

7 жовтня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ювтерра" (Покупець) та Компанією "C.O.I.M" S.P.a. (Постачальник) укладено контракт про поставку товару № 0710-2014.
Відповідно до рахунку № 26100560 від 03.04.2026 компанія "C.O.I.M" S.P.a. продала позивачу 99 бочок по 200 кг продукту "COIM" під назвою "NOVACOTE 250/70 A" та 120 бочок по 10 кг продукту "COIM" під назвою "NOVACOTE СА 350". Усі ці продукти є хімічно небезпечними. 
15 грудня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "К-Т-С" (Перевізник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ювтерра" (Замовник) укладено договір на перевезення вантажів автомобільним транспортом в міжнародному сполученні № 15-12/2023.
Для перевезення замовленого товару відповідно до рахунку № 26100560 від 03.04.2026, відповідно до правил Incoterm 2020 FCA Оффаненго (Італія) було призначено перевізника ТОВ "К-Т-С" (33027, Рівненська обл., місто Рівне, ВУЛИЦЯ КИЇВСЬКА, будинок 64-А, ЄДРПОУ 03567150), відповідно до CMR № 26CMR01734.
Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ювтерра" (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "К-Т-С" (Перевізник) було укладено заявку про перевезення вантажів автомобільним транспортом (Італія-Україна) № 2702-2026-3 до договору № 15-12/2023, який надійшов від "C.O.I.M" S.P.a. за ЦМР № 26CMR01734, завантаження у м. Оффаненго (Італія). Авто: BK5722BE//BK7378XF.
7 квітня 2026 року при прийманні вантажу було виявлено, що товар, а саме: Novacote CA-350 у кількості 260 кг (26 відер), було пошкоджено. Факт пошкодження зафіксовано актом 0704/2026-1, відповідним записом у CMR та фото при отриманні.
Як зазначає позивач, пошкодження товару сталося внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх обов`язків щодо забезпечення належного перевезення та збереження вантажу. З огляду на фізико-хімічні властивості продукції, її цільове призначення та використання у виробничому процесі, а також з урахуванням потенційних ризиків для якості кінцевої продукції у разі використання пошкодженого товару, позивач обґрунтовано позбавлений можливості використовувати такий товар у своїй господарській діяльності. Використання пошкодженої сировини створює реальну загрозу виготовлення продукції неналежної якості, що, у свою чергу, може призвести до пред`явлення претензій з боку контрагентів, фінансових втрат та шкоди діловій репутації позивача. Крім того позивач зазначає, що відповідно до офіційного листа постачальника - Компанії "C.O.I.M" S.P.a. від 11.05.2026 наданого в межах контракту № 0710-2014, постачальник прямо підтвердив неможливість подальшого використання пошкодженого товару за його призначенням. Така позиція виробника додатково свідчить про повну втрату споживчих властивостей товару та виключає будь-яку можливість його безпечного чи економічно доцільного використання. У зв`язку з наведеним, позивач змушений вжити заходів щодо утилізації пошкодженого товару як такого, що повністю втратив свою цінність та придатність до використання. У зв`язку з вищевикладеним, позивач уклав договір № УТ-2026.0000745 від 28.05.2026 року з ТОВ "ДСЛ-10" про надання послуг з управління відходами. Відповідно до рахунку № 1103 від 28.05.2026 вартість послуг з утилізації пошкодженого товару склала 77 000,00 грн. Таким чином, необхідність утилізації спричинила для позивача додаткові витрати, які є прямими збитками, завданими внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань, та які підлягають відшкодуванню у повному обсязі.
Як зазначає позивач, 14.05.2026 представником позивача було зроблено адвокатський запит до Закарпатської митниці, як відокремленого підрозділу Державної митної служби України щодо надання належним чином завіреної копії акту сканування транспортного засобу та вантажу, а також наявні результати сканування (скан-зображення) щодо вантажу, який переміщувався через пункт пропуску HU724000 ZAHONY (Угорщина); UA305060 ПП Чоп (Закарпатська митниця, Україна). 18.05.2026 на електронну адресу представника позивача надійшла відповідь на адвокатський запит. Відповідно до листа Закарпатської митниці, як відокремленого підрозділу Державної митної служби України, № 7.7-5/17.2/8.19/4826 від 18.05.2026 позивачу було надано завірену копію рентгенівського зображення, отриманого за допомогою скануючої системи, транспортного засобу НОМЕР_1 / НОМЕР_2 , який 05.04.2026 переміщувався через пункт пропуску "Чоп-Захонь".
Згідно з отриманим рентгенівським зображенням вбачається, що вантаж на момент проходження митного контролю був розміщений у транспортному засобі належним чином, без ознак пошкодження, деформації або порушення цілісності упаковки. Зазначене підтверджує, що пошкодження вантажу мало місце після проходження митного контролю та виникло на етапі перевезення, що додатково свідчить про неналежне виконання відповідачем своїх обов`язків щодо забезпечення збереження вантажу.
Внаслідок пошкодження вантажу позивачу завдано збитків у розмірі 72 731,83 грн. за пошкоджений товар та 77 000,00 грн. послуги з утилізації товару.
16.04.2026 позивачем на електронну адресу відповідача було направлено претензію № 1604/2026/1 про відшкодування збитків за пошкодження вантажу.
28.04.2026 відповідачем було надано відповідь на претензію № 58, у якій останній фактично визнав сам факт пошкодження вантажу, однак заперечив наявність своєї вини у його пошкодженні та відмовився від добровільного відшкодування збитків.
При цьому зі слів логіста компанії ТОВ "К-Т-С" (скріншот листування) під час здійснення перевезення мало місце пошкодження колеса транспортного засобу (пробиття колеса) у дорозі. 
На думку позивача, зазначені обставини свідчать про наявність прямого причинно-наслідкового зв`язку між неналежним здійсненням перевезення вантажу та його пошкодженням. 
При ухваленні рішення судом враховано наступне.
15 грудня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "К-Т-С" (Перевізник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ювтерра" (Замовник) укладено договір на перевезення вантажів автомобільним транспортом в міжнародному сполученні № 15-12/2023.
Для перевезення замовленого товару відповідно до рахунку № 26100560 від 03.04.2026, відповідно до правил Incoterm 2020 FCA Оффаненго (Італія) було призначено перевізника ТОВ "К-Т-С" (33027, Рівненська обл., місто Рівне, ВУЛИЦЯ КИЇВСЬКА, будинок 64-А, ЄДРПОУ 03567150), відповідно до CMR № 26CMR01734.
Відповідно до пункту 3.5. договору на перевезення вантажів автомобільним транспортом в міжнародному сполученні від 15.12.2023 року № 15-12/2023 позивач, як Замовник, зобов`язався забезпечити упаковку, правильне розміщення і кріплення вантажу по нормах, що гарантують збереження вантажу під час транспортування і безперешкодний проїзд по вагових обмеженнях.
Відповідно до пункту 4.6. договору на перевезення вантажів автомобільним транспортом в міжнародному сполученні від 15.12.2023 року № 15-12/2023 відповідач, як Перевізник, зобов`язаний при прийнятті вантажу стежити в міру своєї компетенції за розміщенням і кріпленням вантажу на вантажній платформі, щоб уникнути ушкодження вантажу і рухомого складу під час навантаження і транспортування.
Відповідно до пункту 6.4. договору на перевезення вантажів автомобільним транспортом в міжнародному сполученні від 15.12.2023 року № 15-12/2023 відповідач, як Перевізник, несе відповідальність за збереження вантажу згідно Конвенції КДПВ.
Конвенція про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (далі - КДПВ), підписана 19 травня 1956 року в місті Женева (Швейцарія), Верховна Рада України прийняла Закон № 57-V "Про приєднання України до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів" 1 серпня 2006 року.
Відповідно до ст. 17 IV b КДПВ передбачає підставу, що звільняє перевізника від відповідальності у випадку, якщо втрата або пошкодження вантажу настало в результаті незадовільної упаковки або невідповідної упаковки товару.
Конвенція не містить ніякої регламентації щодо того, хто зобов`язаний упаковувати товар. У ст. 10 КДПВ визначено, що відправник відповідальний за збиток, який стався з причини незадовільної упаковки товару. Винятком є лише недоліки упаковки, які були відомі або очевидні перевізнику при прийнятті товару до транспортування та щодо яких він не вніс відповідні застереження в транспортну накладну. З цього випливає, що відповідність упаковки для транспортування товару відноситься безпосередньо до обов`язків відправника.
Вид упаковки повинен відповідати умовам перевезення, причому слід виходити з умов нормального ризику при перевезеннях, як наприклад, тряска, удари і поштовхи.
Перевізник - відповідно до ст. 8 п. 1 під літерою b) КДПВ - при прийнятті вантажу повинен лише перевірити зовнішній стан товару і його упаковку. Якщо перевізник встановить, що товар упакований незадовільно і є побоювання, що це стане причиною пошкодження товару, то він повинен інформувати про це відправника (ст. 14 I КДПВ) і може внести відповідні умови в транспортну накладну (ст. 8 п. 2 КДПВ). При цьому дана норма діє тільки в межах повторної перевірки зовнішнього стану упаковки, так як від перевізника не потрібно, щоб він був "експертом з пакування". Його функції обмежуються контролем зовнішнього стану упаковки. Дане твердження підтверджується також п. 3.5. та п. 4.6. договору на перевезення вантажів автомобільним транспортом в міжнародному сполученні від 15.12.2023 року № 15-12/2023.
З огляду на викладене вище, відповідальність за пошкодження лягає виключно на позивача та відправника, як таких, що не забезпечили відповідну упаковку (кріплення) товару.
Верховний Суд у справах № 910/10454/20, № 910/14512/19 та №914/1270/18 сформував правову позицію, відповідно до якої обов`язок належної упаковки вантажу покладається на відправника, а перевізник не несе відповідальності за пошкодження вантажу, якщо недоліки упаковки не були очевидними під час його прийняття.
Позивачем не доведено, що упаковка вантажу відповідала умовам перевезення та виключала ризик пошкодження, а також не доведено, що такі недоліки були очевидними для перевізника.
Як зазначає відповідач, пошкодження вантажу стало наслідком неналежного пакування, формування та розміщення вантажу самим вантажовідправником, що виключає відповідальність перевізника з врахуванням п. 3.5. та п. 4.6. договору на перевезення вантажів автомобільним транспортом в міжнародному сполученні від 15.12.2023 року № 15-12/2023.
Відповідно до Частини 7, Розділу 7.5.7.1 Європейської Угоди про міжнародне дорожнє перевезення небезпечних вантажів (далі - ДОПНВ), вантаж має бути розміщений та закріплений таким чином, щоб він не міг зміщуватися, перекидатися або пошкоджуватися під час перевезення. Вказані норми прямо передбачають обов`язок блокування вантажу шляхом встановлення впритул або заповнення порожнеч із застосуванням відповідних засобів, таких як розпірки чи надувні пакети. Фактично ж вантаж був переданий перевізнику з наявними порожнинами, без застосування будь-яких засобів блокування та без належної фіксації в просторі кузова, що свідчить про його невідповідність базовим вимогам ДОПНВ та створює передумови для його пошкодження під час звичайного перевезення.
Крім того ДСТУ EN 12195-1:2018, на який прямо посилається ДОПНВ, встановлює, що при низькому коефіцієнті тертя між поверхнями, зокрема дерев`яної палети та підлоги кузова, вантаж потребує додаткового кріплення, а використання протиковзних матеріалів є базовою умовою забезпечення його стійкості.
В той час, як зазначає відповідач, позивачем не було забезпечено застосування протиковзних килимків чи інших засобів підвищення тертя, що об`єктивно призвело до можливості зміщення вантажу навіть за умов нормального гальмування транспортного засобу.
Європейські рекомендації з кращих практик кріплення вантажів (European Best Practices Guidelines on Cargo Securing) передбачають обов`язкове формування так званої жорсткої палети, що включає прокладання шарів тари, належну кількість шарів стрейч-плівки та створення так званого "замка" шляхом фіксації плівки до піддона. 
У даному випадку встановлено відсутність прокладок між ярусами тари, недостатню кількість шарів плівки та відсутність її фіксації до піддона, що свідчить про внутрішню нестабільність сформованого вантажного місця. Таким чином, пошкодження виникло не внаслідок дій перевізника, а через дефектну конструкцію палети, яка втратила цілісність у процесі транспортування.
Відповідно до статті 51 Статуту автомобільного транспорту України перевізник звільняється від відповідальності за пошкодження вантажу, якщо воно стало наслідком неналежного пакування або дефектів тари. У даному випадку такі дефекти мали прихований характер, не могли бути виявлені при зовнішньому огляді під час прийняття вантажу та не входили до сфери контролю перевізника, який не має права втручатися у пакування вантажу.
Отже, має місце прихований дефект пакування, відповідальність за який покладається виключно на вантажовідправника.
Згідно з пунктом 8.24 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом навантаження вантажу здійснюється вантажовідправником, якщо інше не встановлено договором. Саме вантажовідправник у даному випадку здійснював навантаження, визначав спосіб розміщення вантажу та не забезпечив його належного блокування, у зв`язку з чим перевізник не мав фактичного впливу на зазначені процеси.
Також позивач не надав перевізнику жодних письмових інструкцій щодо спеціальних умов транспортування, зокрема щодо обов`язкового використання протиковзних матеріалів чи інших засобів кріплення, що свідчить про відсутність інформування перевізника про специфічні властивості вантажу. За таких обставин, перевізник діяв у межах стандартних умов перевезення та не може нести відповідальність за наслідки, спричинені недоліками пакування та підготовки вантажу до транспортування.
З огляду на викладене, пошкодження вантажу стало наслідком неналежного пакування, порушення стандартів формування палети, відсутності блокування вантажу та недотримання вимог ДОПНВ, що повністю перебуває у сфері відповідальності вантажовідправника та виключає відповідальність перевізника.
Відповідно до ст. 17 п. 2 КДПВ перевізник (відповідач) звільняється від відповідальності, якщо втрата вантажу, його ушкодження чи затримка його доставки стались внаслідок дій або недогляду позивача, внаслідок інструкцій позивача, не викликаних діями або недоглядом з боку перевізника.
В даному випадку наявні порушення позивачем п. 3.5. та п. 4.6. договору на перевезення вантажів автомобільним транспортом в міжнародному сполученні від 15.12.2023 року № 15-12/2023, а отже ушкодження стались внаслідок дій або недогляду позивача.
Позивач не надав жодного належного доказу порушення відповідачем умов перевезення. Твердження про "неналежне виконання" є оціночними та не підтверджені доказами.
Позивач не довів, що упаковка відповідала вимогам перевезення та виключала можливість пошкодження.
Позивач посилається на можливий зв`язок між пошкодженням колеса транспортного засобу та пошкодженням вантажу.
Однак такі твердження не підтверджені жодними технічними чи експертними доказами.
Таким чином, причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача та пошкодженням вантажу відсутній.
Посилання позивача на рентгенівське зображення митниці є необґрунтованим, оскільки такі зображення не дозволяють встановити фактичний стан вантажу, отже, зазначені матеріали не можуть вважатися належними доказами у справі.
Посилання позивача на лист постачальника - Компанії "C.O.I.M" S.P.a. від 11.05.2026 наданого в межах контракту № 0710-2014 є необґрунтованим, оскільки постачальник в своєму листі чітко зазначив, - "Відповідно до Вашого запиту, ми підтверджуємо, що бочки, показані на цих зображеннях, не можуть бути безпечно переміщені або продані на ринку третім особам.".
При цьому Компанія "C.O.I.M" S.P.a. на зображенні показує тільки 3 (три) бочки, а саме 2 (дві) бочки з протіканням та 1 (одну) сильно пом`яту, а не 26 (двадцять шість), про які позивач зазначає в позові.
Лист постачальника - Компанії "C.O.I.M" S.P.a. не містить в собі тверджень позивача про неможливість подальшого використання пошкодженого товару за його призначенням.
Також лист постачальника - Компанії "C.O.I.M" S.P.a. не свідчить про повну втрату споживчих властивостей товару та не виключає будь-яку можливість його безпечного чи економічно доцільного використання.
Позивачем заявлено до стягнення 72 731,83 грн. - вартість знищеного товару та 77 000,00 грн. - вартість утилізації.
При цьому відсутній висновок експертизи щодо непридатності товару, не доведено неможливість його використання та не підтверджено необхідність саме утилізації.
Відповідно до ст. 8 Конвенції CMR перевізник зобов`язаний перевіряти лише зовнішній стан вантажу та упаковки, і не несе відповідальності за приховані дефекти або недоліки, які не могли бути виявлені при прийманні.
Позовні вимоги про стягнення вартості всього вантажу у кількості 26 відер є необґрунтованими та такими, що не підтверджуються належними доказами.
Відповідно до Акту № 0704/2026-1 зафіксовано лише часткові пошкодження вантажу, а саме: 2 відра визначено як повністю зіпсовані, 2 відра зазнали значних пошкоджень, тоді як інші 22 відра мають виключно механічні дефекти тари у вигляді вм`ятин та подряпин. При цьому у висновку акту прямо зазначено, що 22 відра є лише частково непридатними до використання, що виключає можливість вважати весь вантаж знищеним або повністю непридатним, доказами чого є фото пошкоджень зроблених на місці розвантаження, що містяться в матеріалах справи.
Крім того сам акт містить застереження про те, що аналізується можливість подальшого збуту товару, що свідчить про відсутність встановленого факту його непридатності, утилізації чи списання. Таким чином, відсутні докази втрати товару, як майна, а також відсутні підстави вважати, що товар не може бути використаний або реалізований.
Фактично товар не весь втрачений, оскільки актом зафіксовано витікання лише з двох відер у кількості 569 г рідини, що свідчить про збереження основного обсягу вантажу та локальний характер пошкоджень. За таких обставин ототожнення позивачем часткових пошкоджень тари із повною втратою всього вантажу є безпідставним.
З огляду на те, що можливість реалізації товару не виключена, ступінь його пошкодження не визначений у спосіб, який унеможливлює використання, а фактичні збитки не встановлені.
Враховуючи викладене, Акт № 0704/2026-1 не підтверджує факту втрати всього вантажу, а свідчить лише про часткові пошкодження, у зв`язку з чим вимога про стягнення вартості всіх 26 відер є необґрунтованою.
Визначення розміру відшкодування за пошкодження вантажу під час міжнародного автомобільного перевезення регулюється положеннями Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (КДПВ).
Відповідно до пункту 1 статті 23 КДПВ, у разі якщо перевізник несе відповідальність за повну або часткову втрату вантажу, розмір компенсації визначається виходячи з вартості вантажу в місці та на момент прийняття його до перевезення.
Згідно з пунктом 4 статті 23 КДПВ, додатково підлягають відшкодуванню плата за перевезення, мито та інші платежі, пов`язані з перевезенням вантажу, повністю у випадку втрати всього вантажу або пропорційно розміру збитку у разі часткової втрати. Інші збитки відшкодуванню не підлягають.
У зв`язку з наведеним, для визначення розміру збитків необхідним є встановлення вартості вантажу саме в місці та на момент його прийняття до перевезення. Така вартість може бути підтверджена первинними документами, зокрема інвойсом (рахунком-фактурою) та вантажною митною декларацією.
Як на місці розвантаження вантажу, так і у відповіді на претензію про відшкодування збитків № 1604/2026/1 від 16.04.2026 року відповідач неодноразово звертав увагу позивача на неможливість здійснення обґрунтованого розрахунку суми збитків без надання зазначених документів.
Проте позивач відмовився надати інвойс та вантажну митну декларацію, посилаючись на наявність у них відомостей, що становлять комерційну таємницю.
Внаслідок цього відповідач був позбавлений можливості перевірити заявлений розмір збитків та встановити вартість вантажу відповідно до вимог статті 23 КДПВ.
Надана позивачем бухгалтерська довідка від 07.04.2026 року не є належним доказом вартості вантажу в розумінні статті 23 КДПВ та не може бути використана для визначення розміру збитків.
Зазначена довідка є внутрішнім документом позивача та не підтверджує вартість вантажу в місці та на момент прийняття його до перевезення, як того вимагають положення Конвенції. Водночас така довідка не є первинним документом, на підставі якого може бути встановлена фактична вартість товару, не містить відомостей про умови його придбання чи продажу та не дозволяє перевірити правильність заявленого розміру збитків.
Натомість належними доказами вартості вантажу можуть бути інвойс (рахунок-фактура), вантажна митна декларація та інші первинні документи, що підтверджують ціну товару в місці та на момент його прийняття до перевезення.
Оскільки такі документи позивачем не надані, заявлений розмір збитків є документально непідтвердженим, а тому не може вважатися доведеним належними та допустимими доказами.
Крім того на підставі наданої позивачем бухгалтерської довідки від 07.04.2026 року неможливо перевірити обґрунтованість та здійснити розрахунок інших сум, заявлених до відшкодування відповідно до пункту 4 статті 23 КДПВ, а саме транспортних витрат, митних платежів та витрат на митне оформлення.
Оскільки зазначена довідка не містить відомостей про фактичну вартість вантажу в місці та на момент прийняття його до перевезення, а також не містить даних щодо митної вартості товару, вона не дає можливості встановити розмір пошкодженої частини вантажу та визначити пропорцію збитку, необхідну для розрахунку сум, що можуть підлягати відшкодуванню відповідно до пункту 4 статті 23 КДПВ.
За відсутності інвойсу, вантажної митної декларації та інших первинних документів неможливо перевірити правильність визначення позивачем частки транспортних витрат, митних платежів та витрат на митне оформлення, які заявлені до відшкодування. Відтак зазначені суми є недоведеними та не підтверджені належними і допустимими доказами.
Відповідно до статті 25 КДПВ, у разі пошкодження вантажу перевізник відшкодовує суму, на яку зменшилася вартість вантажу. Така сума визначається виходячи з вартості вантажу, встановленої відповідно до статті 23 Конвенції, тобто виходячи з вартості вантажу в місці та на момент прийняття його до перевезення.
Отже, для визначення розміру відшкодування у зв`язку з пошкодженням вантажу необхідним є встановлення: (1) вартості вантажу в місці та на момент прийняття його до перевезення та (2) розміру зменшення вартості вантажу внаслідок пошкодження.
Надана позивачем бухгалтерська довідка від 07.04.2026 року не містить відомостей, які б дозволяли встановити вартість вантажу відповідно до вимог статті 23 КДПВ, а також не дає можливості перевірити правильність визначення суми знецінення вантажу внаслідок його пошкодження відповідно до статті 25 КДПВ.
Крім того за відсутності інвойсу, вантажної митної декларації та інших первинних документів неможливо встановити базову вартість вантажу, від якої має обчислюватися сума зменшення його вартості, а також перевірити обґрунтованість заявлених до відшкодування транспортних витрат, митних платежів та витрат на митне оформлення, що відповідно до пункту 4 статті 23 КДПВ можуть відшкодовуватися лише у пропорції, що відповідає розміру збитку.
Таким чином, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б дозволяли встановити вартість вантажу відповідно до статті 23 КДПВ, розмір знецінення вантажу відповідно до статті 25 КДПВ та перевірити правильність розрахунку заявлених до стягнення сум.
З наданого позивачем договору про надання послуг з управління відходами від 28 травня 2026 року № УТ-2026.0000745 вбачається, що правовідносини щодо утилізації виникають виключно між Товариством з обмеженою відповідальністю "ДСЛ-2010", як Виконавцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ювтерра", як Замовником, при цьому надання таких послуг здійснюється виключно на підставі заявок замовника та за умови попередньої 100% оплати вартості послуг. Таким чином, будь-яка утилізація відходів не є автоматичним наслідком пошкодження вантажу, а є окремою господарською операцією, яка здійснюється за ініціативою самого позивача.
Крім того умовами договору про надання послуг з управління відходами від 28 травня 2026 року № УТ-2026.0000745 передбачено, що конкретний обсяг, вид відходів, їх кількість та вартість послуг визначаються у відповідних заявках, рахунках або специфікаціях, які є невід`ємною частиною договору. В той час в матеріалах справи відсутні належні докази того, що позивач фактично замовляв утилізацію саме спірного вантажу, погоджував його обсяг, як відходів, та здійснив оплату відповідних послуг.
Згідно зі специфікацією до договору, утилізації підлягають саме відходи, класифіковані відповідно до Національного переліку, при цьому транспортування, пакування та підготовка таких відходів здійснюється силами та за рахунок замовника. Це свідчить про те, що саме позивач самостійно приймає рішення щодо визнання продукції відходами та несе ризики, пов`язані з такою класифікацією.
При цьому матеріали справи не містять жодного належного доказу того, що спірний товар був офіційно визнаний відходами у встановленому законодавством порядку, переданий виконавцю послуг за актом приймання-передачі відходів або фактично утилізований. Відсутні також акти наданих послуг, які відповідно до умов договору підтверджують факт їх виконання та прийняття замовником.
За умовами договору про надання послуг з управління відходами від 28 травня 2026 року № УТ-2026.0000745 відходи підлягають обробленню разом із упаковкою, у якій вони передані виконавцю, а тара поверненню не підлягає. Це додатково свідчить про те, що утилізація є самостійною послугою, пов`язаною з господарською діяльністю позивача, а не прямим наслідком дій перевізника.
Таким чином, навіть у випадку, якщо позивачем було прийнято рішення про утилізацію товару, такі витрати є результатом його власного господарського волевиявлення, не перебувають у прямому причинному зв`язку з діями перевізника та не можуть бути покладені на відповідача.
Відповідно до статті 23 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (КДПВ) відшкодуванню підлягає виключно шкода, пов`язана з фактичною втратою або пошкодженням вантажу, тоді як будь-які інші збитки, зокрема непрямі витрати, додаткові господарські витрати або витрати, пов`язані з подальшим розпорядженням вантажем, відшкодуванню не підлягають.
Стаття 610 Цивільного кодексу України визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди.
Статтею 623 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.
Згідно зі статтею 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки.
Відповідальність за порушення господарського зобов`язання у вигляді стягнення збитків настає за умов встановлення вини порушника (сторони договору). Відшкодування збитків є однією з форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 Цивільного кодексу України, оскільки частиною 1 цієї статті визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.
Отже, збитки це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ кредитора, яке пов`язане з утиском його інтересів, як учасника певних суспільних відносин і яке виражається у зроблених ним витратах, у втраті або пошкодженні його майна, у втраті доходів, які він повинен був отримати.
Реальні збитки це втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків за порушення договірних зобов`язань, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, вина боржника.
Відсутність хоча б одного із вказаних елементів, що утворюють склад правопорушення, не дає підстави кваліфікувати поведінку боржника як правопорушення та, відповідно, не може бути підставою застосування відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності.
Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою і збитками є обов`язковою умовою відповідальності. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдані особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв`язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв`язку.
Таким чином, позивач повинен довести факт заподіяння йому збитків, розмір зазначених збитків та докази невиконання зобов`язань та причинно-наслідковий зв`язок між невиконанням зобов`язань та заподіяними збитками. При визначенні розміру збитків, заподіяних порушенням господарських договорів, береться до уваги вид (склад) збитків та наслідки порушення договірних зобов`язань для підприємства. Тоді як відповідачу потрібно довести відсутність його вини у спричиненні збитків позивачу.
Відшкодуванню підлягають збитки, що стали безпосереднім, і що особливо важливо, невідворотним наслідком порушення боржником зобов`язання чи завдання шкоди. Такі збитки є прямими. Збитки, настання яких можливо було уникнути, які не мають прямого причинно-наслідкового зв`язку є опосередкованими та не підлягають відшкодуванню.
Однак, позивачем належних та допустимих доказів в підтвердження наявності протиправної поведінки і вини відповідача та доказів понесення позивачем збитків у розмірі 149 731 грн 83 коп., з яких: 72 731 грн 83 коп. - збитки за пошкоджений товар та 77 000 грн 00 коп. - витрати щодо утилізації товару, не подано.
Таким чином, позивачем не доведено протиправності дій відповідача, причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та понесеними збитками.
Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).
Відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
За результатами з`ясування обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, і з наданням оцінки всім аргументам учасників справи у їх сукупності та взаємозв`язку, як це передбачено вимогами ст. ст. 75-79, 86 ГПК України, судом не встановлено підстав для задоволення позову, а тому у задоволенні позову суд відмовляє.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно зі ст. 129 ГПК України, приймаючи до уваги висновок суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, відсутні підстави для розподілу судового збору та інших судових витрат, а відтак судові витрати по сплаті судового збору та інші судові витрати залишаються за позивачем.
Керуючись ст. ст. 73-79, 91, 123, 129, 202, 222, 233, 236-238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд - 

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову відмовити.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 13 липня 2026 року.

Суддя Політика Н.А.