ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ

03.08.2026 | м. Суми | Справа № 920/65/26

Господарський суд Сумської області у складі:
судді Резніченко О.Ю.,
за участю секретаря судового засідання – Бублик Т.Д.,

розглянув у порядку загального позовного провадження матеріали справи
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Алвес Голд”;
до відповідача Фізичної особи - підприємця Басова Олександра Володимировича;
про стягнення 516395 грн 00 коп. 

За участю представників сторін:
від позивача: не прибув,
від відповідача: не прибув, 

Стислий виклад позицій сторін по справі. Заяви, які подавались сторонами. Процесуальні дії, які вчинялись судом.
Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача 516395 грн 00 коп. сплаченого авансу за підрядні роботи за договором субпідряду №30/07 на виконання будівельних робіт від 30.07.2025. Крім того, просить суд стягнути з відповідача судові витрати. 
Позов обґрунтовано тим, що позивач протягом 30.07.2025 - 28.08.2025 перерахував відповідачу 516395,00 грн авансу за будівельні матеріали та роботи, які не були виконані відповідачем. Позивач планував укласти із відповідачем договори субпідряду, направив відповідачу проекти договорів субпідряду №30/07 від 30.07.2025 та №06-08/25 від 06.08.2025, які відповідач не підписав. Саме у зв`язку із намірами укласти зазначені договори, позивач перерахував відповідачу 516395,00 грн.
Відповідач відзив на позов не подав, представник відповідача – адвокат Андрієнко С.М. (ордер від 21.01.2026) – про відкриття провадження у справі, судові засідання у справі повідомлявся шляхом направлення процесуальних документів в електронний кабінет.
Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.
Також згідно із ч. 7 ст. 242 ГПК України якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається, що його вручено й особі, яку він представляє.
Тому, на підставі ч. 2 ст. 178 ГПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Рух справи.

Ухвалою господарського суду Сумської області від 15.01.2026 у справі №920/65/26 позовну заяву б/н від 14.01.2026 (вх. №187 від 14.01.2026) було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.
16.01.2026 від представника позивача надійшла заява (вх. №265 від 16.01.2026) про усунення недоліків.
Ухвалою суду від 19.01.2026 було відкрито провадження у справі, підготовче засідання призначене на 18.02.2026.
21.01.2026 представником відповідача подано до суду заяву про ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді (вх.№348).
Розгляд справи 18.02.2026 не відбувся, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та оголошенням повітряної тривоги. 
Ухвалою суду від 18.02.2026 підготовче засідання відкладене на 18.03.2026.
Розгляд справи 18.03.2026 не відбувся, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та оголошенням повітряної тривоги. 
Ухвалою суду від 18.03.2026 підготовче засідання відкладене на 01.04.2026.
01.04.2026 представником позивача подано клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату.
В судовому засіданні 01.04.2026 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті у судове засідання на 20.04.2026, 10:30. 
20.04.2026 представником позивача подано заяву (вх.№1823) про стягнення з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн.
Розгляд справи 20.04.2026 не відбувся, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та оголошенням повітряної тривоги. 
Ухвалою суду від 20.04.2026 підготовче засідання відкладене на 04.05.2026.
Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (вх. №2073). 
Розгляд справи 04.05.2026 не відбувся, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та оголошенням повітряної тривоги. 
Ухвалою суду від 04.05.2026 розгляд справи по суті відкладене на 03.06.2026.
Розгляд справи 03.06.2026 не відбувся, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та оголошенням повітряної тривоги. 
Ухвалою суду від 03.06.2026 розгляд справи по суті відкладене на 24.06.2026.
Розгляд справи 24.06.2026 не відбувся, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та оголошенням повітряної тривоги. 
Ухвалою суду від 24.06.2026 розгляд справи по суті відкладене на 03.08.2026.
Представники сторін в судове засідання не прибули.
Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 
Позивач протягом 30.07.2025 - 28.08.2025 перерахував відповідачу 516395,00 грн, а саме:
- 30.07.2025, у відповідності до платіжної інструкції №961 - 106 000 грн 00 коп. авансу на закупівлю будівельних матеріалів згідно договору №30/07 від 30.07.2025.
- 08.08.2025, у відповідності до платіжної інструкції №23 – 185 500 грн 00 коп. оплати за роботи згідно договору №06-08/25 від 06.08.2025 року.
- 28.08.2025, у відповідності до платіжної інструкції №986 – 224 895 грн 00 коп. оплати за роботи згідно договору №06-08/25 від 06.08.2025 року.
Позивач зазначає, що договори, зазначені у платіжних інструкціях, між сторонами не були укладені, а лише у липні 2025 велися перемовини щодо їх укладення.
18.12.2025 позивач надіслав на адресу відповідача претензію з проектами договорів субпідряду №30/07 від 30.07.2025 та №06-08/25 від 06.08.2025 із пропозицією підписати договори, приступити до виконання робіт за договорами протягом 7 днів з моменту отримання претензії. У випадку, коли відповідач не приступить до виконання робіт, позивач запропонував повернути сплачені кошти у розмірі 516395,00 грн.
Однак, відповідач запропоновані позивачем проекти договорів субпідряду №30/07 від 30.07.2025 року та №06-08/25 від 06.08.2025 року не підписав, будівельні матеріали не закупив та не завіз на будівельний майданчик, до виконання субпідрядних фасадних та внутрішніх робіт не приступив, строки виконання робіт за договорами закінчились, у зв`язку з чим ТОВ «Алвес Голд» звернувся до суду за захистом своїх законних прав та інтересів.
Законодавство, що підлягає застосуванню. Висновки суду.
Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Згідно із ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Тому, між сторонами після перерахування позивачем та отримання відповідачем коштів виникло зобов`язання, згідно якого на відповідача покладено обов`язок виконати роботи (закупити будівельні матеріали), а у позивача – право вимагати таке виконання.
Частиною 1 ст. 526 ЦК України установлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Також ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Матеріалами справи підтверджується, що позивач у претензії від 18.12.2025 вимагав від відповідача протягом 7 днів вчинити дії: підписати проекти договорів субпідряду та приступити до виконання робіт або повернути сплачені кошти.
Відповідач вимоги позивача не виконав.
У зв`язку із тим, що договори субпідряду укладені між сторонами не були, а кошти відповідачем отримані, тому вказані кошти є авансом, який підлягає поверненню.
Аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що пере раховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бу ти поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка йо го сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося (постанова Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі №910/12382/17; постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі №918/631/19, провадження № 12-42гс20).
Тому, на підставі вищевикладеного, суд вважає позов обгрунтованим та задовольняє його.
Розподіл судових витрат між сторонам.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Враховуючи те, що судом позовні вимоги позивача до відповідача задоволені, то на відповідача покладаються витрати із сплати судового збору в розмірі 6196 грн 74 коп.
Стосовно витрат на професійну правничу допомогу, які заявлені відповідачем, суд зазначає наступне.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ст. 16 ГПК України).
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст. 124 ГПК України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 126 ГПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.
3) розподіл судових витрат (ст. 129 ГПК України).
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).
Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 129 ГПК України).
Таким чином, відшкодування судових витрат, у тому числі на професійну правничу допомогу, здійснюється у разі наявності відповідної заяви сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів, якщо справа розглядається з повідомленням учасників справи з проведенням дебатів, а відповідні докази надані цією стороною або до закінчення судових дебатів, або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Тобто стороні надано право подати відповідні докази як до закінчення судових дебатів, так і протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).
Згідно із ч. 3 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
У тексті позовної заяви позивачем було зазначено про орієнтовний розрахунок судових витрат у розмірі 20 000 грн 00 коп. - витрат на професійну правничу допомогу. 
Крім цього, представником позивача подано до суду заяву (вх.№1823) у якій просить суд стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн.
На підтвердження факту надання правничої допомоги відповідачем надано копії таких документів: 
- ордер АЕ № 14641195 від 14.01.2026;
- витяг з договору про надання правової допомоги від 04.02.2025;
- акт від 17.04.2026 прийому-передачі виконаних робіт за договором про надання правової допомоги від 04.02.2025;
- детальний опис робіт до акту прийому-передачі від 17.04.2026 (а.с.70-74).
За змістом ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Суд зазначає, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 ГПК України. Разом із тим, у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Зокрема, відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Так, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч.ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись ч.ч. 5-7, 9 ст. 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 126 ГПК України).
Така правова позиція викладена в постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.
Законом України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" (далі - Закон) встановлено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги (ст. 26 Закону).
Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті першій Закону, згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до ч. 3 ст. 27 Закону до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.
Згідно зі ст. 30 Закону гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Така правова позиція Верховного Суду викладена, зокрема, в постанові від 16.02.2023 у справі № 916/1106/21.
Суд звертає увагу на те, що надані учасником справи документи на підтвердження розміру понесених ним витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному ним розмірі за рахунок іншої сторони, адже їх розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію, зокрема, розумної необхідності таких витрат.
Аналогічна правова позиція викладена в додатковій постанові Верховного Суду від 11.12.2018 у справі № 910/2170/18 та постанові Верховного Суду від 18.06.2019 у справі № 922/3787/17.
Так, при визначенні суми відшкодування, суд має виходити із критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").
У п. 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, п.п. 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інші проти України" від 10.12.2009, п. 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004 Європейським судом з прав людини також зауважено, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
З урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.
Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 01.06.2022 у справі № 914/4/20.
Критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема наданих на підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу тощо.
Таких висновків дійшов Верховний Суд, зокрема, в постанові від 18.05.2021 у справі № 918/917/19.
Згідно зі ст. 15 ГПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
З урахуванням наведеного, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26.04.2021 у справі № 910/9243/20.
Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Враховуючи вищенаведене, суд зазначає, що для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок іншої сторони має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати були необхідними, а їх розмір є розумним та виправданим. Тобто суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Разом із тим, суд зазначає, що такий вид робіт, як "первинне надання консультації, аналіз обставин справи, вивчення документів клієнта, формування правової позиції", є фактично складовою роботи з підготовки позовної заяви (схожа за змістом правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 19.05.2022 у справі № 824/152/21).
Крім цього, такі роботи як відправка копії позовної заяви відповідачу та направлення її до суду не є роботами з надання правової допомоги.
Також адвокат не приймав участь у судовому засіданні, яке було призначене на 20.04.2026, так як подав заяву про розгляд справи без участі (а.с.78-79).
Тобто, на переконання суду, у контексті цих послуг заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу є обґрунтованим лише в частині підготовки та подання позовної заяви, підготовки клопотання про відкладення розгляду справи.
Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 126 ГПК України у разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Судом встановлено, що відповідачем клопотання про зменшення розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу адвоката не подано; неспівмірність витрат не доведено.
Поряд з цим, суд зазначає, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч.ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
З урахуванням наведеного в сукупності, з огляду на спірні правовідносини, взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених і поданих до суду позивачем документів, їх значення для вирішення спору, з урахуванням критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) і розумності їхнього розміру з огляду на предмет позову, значення справи для сторін, суд дійшов висновку, що обґрунтованою, розумною, співмірною та пропорційною до предмета спору є компенсація відповідачу витрат в розмірі 10 000,00 грн.
Керуючись ст. ст.123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю “Алвес Голд” до Фізичної особи підприємця Басова Олександра Володимировича про стягнення 516395 грн 00 коп. – задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи підприємця Басова Олександра Володимировича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Алвес Голд” (вул. Січових Стрільців, буд. 33, літера Б, м. Київ, 04053, код ЄДРПОУ 40630927) 516395 грн 00 коп. сплаченого авансу за підрядні роботи, 6196 грн 74 коп. витрат по сплаті судового збору, 10000 грн 00 коп. витрат на професійну правову допомогу.

3. Видати Товариству з обмеженою відповідальністю “Алвес Голд” наказ після набрання рішенням законної сили.

4. Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Згідно з ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повні реквізити сторін зазначені у п. 2 резолютивної частини даного рішення.

Повне судове рішення складено 05.08.2026.

Суддя | О.Ю. Резніченко