П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/4711/26	
Головуючий в 1 інстанції: Радчука А.А.
Дата і місце ухвалення: 27 квітня 2026р., м. Одеса 
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
Головуючого судді: Тарновецький І.І.
суддів : Бойка А.В.,
Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2026 року у справі № 420/4711/26 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, –
В С Т А Н О В И В:
У грудні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом, у якому просив: 
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо непроведення перерахунку пенсії шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески та який враховувався при обчисленні пенсії ОСОБА_1 за 2017– 2019 роки в розмірі 7763,17 грн, із застосуванням коефіцієнтів збільшення 1,11, 1,14, 1,197, 1,0796 та 1,115, починаючи з 18.08.2025, для забезпечення індексації пенсії; 
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести, починаючи з 18.08.2025, перерахунок пенсії ОСОБА_1 відповідно до частини другої статті 42 Закону України № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» шляхом послідовного збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески та який враховувався при обчисленні пенсії за 2017– 2019 роки в розмірі 7763,17 грн, із застосуванням коефіцієнта збільшення 1,11 відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 22.02.2021 № 127 «Про додаткові заходи соціального захисту пенсіонерів у 2021 році», коефіцієнта 1,14 відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 № 118 «Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році», коефіцієнта 1,197 відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 24.02.2023 № 168 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткові заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році», коефіцієнта 1,0796 відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 23.02.2024 № 185 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткові заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році», коефіцієнта 1,115 відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2025 № 209 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткові заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2025 році», а також здійснити виплату недоотриманих сум пенсії.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2026 року позов задоволено.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій зазначало про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що, на думку апелянта, призвело до неправильного вирішення справи.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилався на те, що індексація пенсії позивача у 2022–2025 роках проводилася відповідно до вимог частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Порядку проведення перерахунку пенсій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.02.2019 № 124, та постанов Кабінету Міністрів України, прийнятих на виконання зазначеної норми Закону. Апелянт зазначав, що у випадках, коли застосування передбаченого законодавством механізму індексації не призводило до фактичного збільшення основного розміру пенсії, позивачу встановлювалися щомісячні доплати у фіксованих розмірах, передбачені відповідними постановами Кабінету Міністрів України.
Крім того, скаржник посилався на практику Верховного Суду щодо неприпустимості втручання суду у дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень та зазначав, що, зобов`язавши орган Пенсійного фонду України провести перерахунок пенсії із застосуванням конкретних коефіцієнтів, суд першої інстанції фактично підмінив собою компетентний орган, який законом уповноважений здійснювати призначення та перерахунок пенсій. Також апелянт вважав безпідставним стягнення на користь позивача судових витрат, посилаючись на особливості правового режиму коштів Пенсійного фонду України.
У зв`язку з наведеним апелянт просив скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2026 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.
ОСОБА_1 правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст. 311 КАС України.
Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що з 16.09.2020 ОСОБА_1 отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV. При призначенні пенсії для її обчислення застосовано показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2017– 2019 роки у розмірі 7763,17 грн.
Згідно з наявними в матеріалах справи копіями розрахунків (перерахунків) пенсії, з 01.03.2024 пенсію ОСОБА_1 перераховано при страховому стажі 42 роки 6 місяців 29 днів. Загальний розмір пенсії становив 4843,99 грн, з яких: пенсія за віком – 4416,94 грн; доплата за 7 років понаднормативного страхового стажу – 119,84 грн; надбавка на індексацію з 01.03.2022 – 135,00 грн; надбавка на індексацію з 01.03.2023 – 100,00 грн; надбавка на індексацію з 01.03.2024 – 100,00 грн.
Відповідно до частини другої статті 42 Закону № 1058-IV та постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2025 № 209 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткові заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2025 році» з 01.03.2025 проведено перерахунок пенсії із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески та який враховується для обчислення пенсії, у розмірі 1,115. Унаслідок такого перерахунку зазначений показник становив 8913,83 грн (7994,47 грн Ч 1,115), а загальний розмір пенсії позивача з урахуванням надбавок – 5044,73 грн.
Вважаючи, що має право на проведення індексації пенсії шляхом послідовного застосування коефіцієнтів збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески та який враховується для обчислення пенсії, а саме: з 01.03.2021 – 1,11, з 01.03.2022 – 1,14, з 01.03.2023 – 1,197, з 01.03.2024 – 1,0796, з 01.03.2025 – 1,115, представник позивача звернувся до відповідача з адвокатським запитом.
Листом від 15.01.2026 Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повідомило, що ОСОБА_1 з 16.09.2020 отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», призначену із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2017– 2019 роки у розмірі 7763,17 грн. З 01.03.2025 проведено перерахунок пенсії із застосуванням показника середньої заробітної плати, який становить 8913,83 грн (3764,40 Ч 1,17 Ч 1,11 Ч 1,11 Ч 1,14 Ч 1,197 Ч 1,0796 Ч 1,115).
Вважаючи протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо проведення індексації пенсії із застосуванням коефіцієнтів збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески та який враховується для обчислення пенсії, а саме: з 01.03.2021 – 1,11, з 01.03.2022 – 1,14, з 01.03.2023 – 1,197, з 01.03.2024 – 1,0796, з 01.03.2025 – 1,115, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом, вважаючи, що у період з 2021 року індексація його пенсії проводилася не у спосіб та не в порядку, визначених частиною другою статті 42 Закону № 1058-IV.
Вирішуючи спір по суті та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що положення пункту 5 Порядку проведення перерахунку пенсій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 лютого 2019 року № 124, у частині визначення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який підлягає збільшенню під час проведення індексації пенсій, не узгоджуються з приписами частини другої статті 42 Закону України № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з чим при проведенні індексації підлягає застосуванню показник середньої заробітної плати (доходу), який був врахований при призначенні пенсії позивачу, із послідовним застосуванням коефіцієнтів збільшення, визначених постановами Кабінету Міністрів України, а у разі колізії між законом і підзаконним нормативно-правовим актом застосуванню підлягають норми закону як акта вищої юридичної сили, що узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення поданого позову з огляду на таке.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України.
За приписами частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративні суди перевіряють, чи прийняті рішення, вчинені дії або допущена бездіяльність суб`єкта владних повноважень на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України, а також чи відповідають вони критеріям законності, обґрунтованості, добросовісності, безсторонності, розсудливості та пропорційності.
Відповідно до частини другої статті 77 КАС України обов`язок доведення правомірності рішення, дії чи бездіяльності покладається на суб`єкта владних повноважень.
Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV, Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» №1282-XII, Законом України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» №2017-III, а також Порядком проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 лютого 2019 року №124.
Частиною другою статті 42 Закону №1058-IV передбачено, що для забезпечення індексації пенсії щороку з 1 березня проводиться перерахунок раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії. Розмір коефіцієнта такого збільшення визначається Кабінетом Міністрів України у межах бюджету Пенсійного фонду України.
Водночас частиною п`ятою статті 2 Закону №1282-XII встановлено, що індексація пенсій проводиться у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, із застосуванням коефіцієнта збільшення, який визначається відповідно до абзаців другого і третього частини другої статті 42 Закону №1058-IV.
На виконання зазначених законодавчих приписів Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 20 лютого 2019 року №124, якою затверджено Порядок проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону №1058-IV, а також постанови №127 від 22.02.2021, №118 від 16.02.2022, №168 від 24.02.2023, №185 від 23.02.2024 та №209 від 25.02.2025, якими на відповідні роки визначено коефіцієнти збільшення показника середньої заробітної плати (доходу), що застосовуються під час проведення індексації пенсій.
Ключовим питанням у цій справі є визначення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який підлягає збільшенню під час проведення щорічної індексації пенсії.
Так, частина друга статті 42 Закону №1058-IV передбачає, що перерахунок раніше призначених пенсій здійснюється шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії.
Натомість абзацами першим та другим пункту 5 Порядку №124 передбачено, що перерахунок пенсій проводиться шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався для обчислення пенсії станом на 01 жовтня 2017 року, а кожен наступний перерахунок здійснюється з урахуванням показника, збільшеного у попередніх роках.
Отже, Закон №1058-IV та Порядок №124 по-різному визначають базовий показник середньої заробітної плати (доходу), який підлягає збільшенню під час проведення щорічної індексації пенсій.
Водночас відповідно до частини третьої статті 7 КАС України у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.
Конституційний принцип діяльності органів державної влади, закріплений у статті 19 Конституції України, також передбачає обов`язок діяти виключно відповідно до закону, а тому підзаконний нормативно-правовий акт не може змінювати чи звужувати зміст правового регулювання, встановленого законом.
Верховний Суд неодноразово зазначав, що суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які суперечать законам України, незалежно від того, чи є такі акти чинними та чи були вони оскаржені в судовому порядку (постанови від 12.03.2019 у справі №913/204/18 та від 10.03.2020 у справі №160/1088/19).
За таких обставин колегія суддів виходить із того, що під час вирішення цього спору підлягають застосуванню насамперед приписи частини другої статті 42 Закону №1058-IV, а положення Порядку №124 можуть застосовуватися лише в тій частині, яка не суперечить зазначеній нормі закону.
Аналогічний підхід до застосування положень частини другої статті 42 Закону №1058-IV викладений у постановах Верховного Суду від 18.02.2025 у справі №160/15379/24 та від 20.02.2025 у справі №560/12058/24, у яких суд касаційної інстанції дійшов висновку, що під час проведення щорічної індексації пенсій збільшенню підлягає показник середньої заробітної плати (доходу), який був застосований при призначенні пенсії відповідно до Закону №1058-IV, а положення Порядку №124 можуть застосовуватися лише остільки, оскільки вони не суперечать вимогам закону.
Колегія суддів враховує наведені правові висновки Верховного Суду відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України та не вбачає підстав для відступу від них.
Як встановлено судом, пенсію позивачу призначено із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2017– 2019 роки у розмірі 7763,17 грн. Саме цей показник відповідно до вимог частини другої статті 42 Закону №1058-IV підлягав послідовному збільшенню на коефіцієнти, визначені постановами Кабінету Міністрів України №127, №118, №168, №185 та №209.
Натомість відповідач, здійснюючи індексацію пенсії позивача, керувався механізмом, визначеним пунктом 5 Порядку №124, що фактично призвело до незастосування під час проведення індексації показника середньої заробітної плати, який був використаний при призначенні пенсії позивачу.
За наведених обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач діяв всупереч вимогам частини другої статті 42 Закону №1058-IV, а тому не забезпечив проведення індексації пенсії позивача відповідно до вимог закону.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції втрутився у дискреційні повноваження Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, колегія суддів відхиляє як безпідставні.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції втрутився у дискреційні повноваження відповідача, колегія суддів відхиляє як безпідставні. Дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень передбачають можливість вибору одного з кількох правомірних варіантів поведінки, визначених законом. 
Водночас у спірних правовідносинах відповідач не наділений свободою розсуду щодо порядку проведення індексації пенсії, оскільки такий порядок безпосередньо визначений частиною другою статті 42 Закону №1058-IV. 
За таких обставин покладення судом на відповідача обов`язку здійснити перерахунок пенсії відповідно до вимог закону є належним способом захисту порушеного права та не свідчить про втручання суду у дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, зводяться до переоцінки встановлених обставин та власного тлумачення норм матеріального права, а тому не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення.
З урахуванням установлених обставин справи, наведених норм законодавства та правових висновків Верховного Суду колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував фактичні обставини справи, правильно застосував норми матеріального права та не допустив порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення.
Відповідно до статті 316 КАС України, якщо суд апеляційної інстанції визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Оскільки рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, підстав для нового розподілу судових витрат відповідно до статті 139 КАС України не вбачається.
Керуючись статтями 308, 309, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,- 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2026 року - залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий: І.І. Тарновецький

Судді: А.В. Бойко

О.А. Шевчук