Справа № 183/10953/25
Провадження №2/173/1265/2026 
Р І Ш Е Н Н Я 
іменем України
15 вересня 2026 року  м. Верхньодніпровськ
Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі 
головуючого судді Кожевник О.А., 
за участі секретаря судового засідання Демяненко С.І.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін матеріали справи за позовом товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Європейська агенція з повернення боргів” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Європейська агенція з повернення боргів” (далі - позивач) звернулось до Самарівського міськрайоноого суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилається на те, що 22.04.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю “1 Безпечне агентство необхідних кредитів” та ОСОБА_1 укладений договір позики №79864897. 
Договір позики підписано електронним підписом позичальника, що відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Відповідно до умов договору кошти надаються в безготівковій формі шляхом їх перерахування на реквізити платіжної картки, які надав відповідач з метою отримання позики. 
14.06.2021 між ТОВ “1 Безпечне агентство необхідних кредитів” та ТОВ “Фінансова компанія “Європейська агенція з повернення боргів” укладено договір факторингу №14/06/21, відповідно до умов якого ТОВ “1 Безпечне агентство необхідних кредитів ” відступило ТОВ “ФК “Європейська агенція з повернення боргів” за плату належні йому права вимог до боржників, вказаним у реєстрі боржників. 
Відповідно до реєстру боржників № 32 від 25.09.2024 ТОВ “ФК “Європейська агенція з повернення боргів” набуло право грошової вимоги до відповідача на суму 17785, 00 грн, з яких: 
-5500, 00 грн - заборгованість за основною сумою боргу;
- 1296,00 грн - сума заборгованості за відсотками; 
- 10989,00 грн - сума заборгованості за пенею, штрафами. 
У зв`язку з цим Позивач вирішив звернутися до суду з даним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів та просив суд стягнути з відповідача загальну суму заборгованості в розмірі 17785,00 грн, а також понесені судові витрати. 
Ухвалою судді Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29.10.2025 справу передано до Дніпровського районного суду м. Кам?янського за підсудністю.
Ухвалою судді Дніпровського районного суду міста Кам?янського від 12.01.2026 справу передано за підсудністю до Вільногірського міського суду Дніпропетровської області за підсудністю.
В свою чергу суддя Вільногірського міського суду Дніпропетровської області ухвалою від 16.02.2026 передала справу за підсудністю до верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області.
Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 29.10.2025 року відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Учасникам справи було надіслано копію ухвали про відкриття провадження у справі та одночасно відповідачу надіслано копію позовної заяви та доданих до неї документів. Відповідачу було встановлено строк для подання до суду відзиву, оформленого відповідно до вимог статті 178 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), на позовну заяву та всіх доказів, що підтверджують заперечення проти позову.
Відповідачу надсилалась позовна заява з додатками до неї та судом ухвала про відкриття провадження у справі, однак судова кореспонденція повернулася до суду із позначкою «одержувач відсутній за вказаною адресою».
У постанові Верховного Суду від 19 грудня 2022 року у справі № 910/1730/22 вказано, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, за відсутності відомостей у суду про наявність у такої сторони інших засобів зв`язку та/або адреси електронної пошти, необхідність зазначення яких у процесуальних документах передбачена статями 162, 165, 258, 263, 290, 295 ЦПК України, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі (близький за змістом висновок викладено у постановах Верховного Суду від 12 квітня 2021 року у справі № 910/8197/19, від 09 грудня 2021 року у справі № 911/3113/20).
Відповідно до частини 5 статті 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов таких висновків.
Судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини. 
22.04.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю “1 Безпечне агентство необхідних кредитів” та Відповідачем укладений договір позики №79864897. Відповідно до умов договору відповідач отримав кредит в сумі 2000 грн строком на 30 днів зі сплатою 0,90% в день на залишок заборгованості (стандартна процентна ставка), яка нараховується протягом 30 днів. Дата повернення позики - 21.05.2024. За понадстрокове користування позикою передбачена процентна ставка - 2,7% на день. Умовами договору передбачено сплату пені в розмірі 2,7% на день у випадку невиконання позичальником умов договору. 
Додатковою угодою №79864897 від 28.04.2024 розмір позики збільшено на 3500 грн. Загальний розмір позики становив 5500 грн. Дата повернення позики та розмір денної процентної ставки залишились незмінними. 
Судом також встановлено, що 14.06.2021 року між ТОВ “1 Безпечне агентство необхідних кредитів” та ТОВ “ФК “Європейська агенція з повернення боргів” укладено договір факторингу №14/06/21. Додатковою угодою №7 від 13.06.2022 до договору факторингу №14/06/21 сторони узгодили автоматичну пролонгацію договору факторингу на кожний наступний рік у випадку, якщо жодна із сторін не направить письмове повідомлення про розірвання договору. Додатковою угодою №31 від 25.09.2024 визначено загальну суму прав вимог, що відступається згідно з реєстром боржників №32 від 25.09.2024.
Відповідно до умов договору факторингу ТОВ “1 Безпечне агентство необхідних кредитів” передає ТОВ “ФК “Європейська агенція з повернення боргів” за плату належні йому права вимоги, а ТОВ “ФК “Європейська агенція з повернення боргів” приймає належні ТОВ “1 Безпечне агентство необхідних кредитів” права вимоги до боржників, вказаним у реєстрі боржників, зокрема за договором позики №79864897 від 22.04.2024 на загальну суму заборгованості 17785, 00 грн, з яких: 
- 5500, 00 грн - заборгованість за основною сумою боргу;
- 1296,00 грн - сума заборгованості за відсотками; 
- 10989,00 грн - сума заборгованості за пенею, штрафами. 
Перехід права вимог за договорами факторингу підтверджується відповідним договором факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021, додатковою угодою № 7 від 13.06.2022, додатковою угодою №3 7 від 25.09.2024, актом прийому-передачі реєстру боржників № 32 від 25.09.2024, реєстром боржників № 32 від 25.09.2024 до договору факторингу від 14.06.2021.
Суд вважає доведеним, що сторони договорів факторингу виконали всі умови щодо настання моменту виникнення права вимоги за договорами, що мають одночасно настати: укладення договору факторингу, підписання акта приймання-передачі права вимоги.
Надані докази, на думку суду є допустимими, достовірними та достатніми для підтвердження послідовного переходу прав вимог від первісних кредиторів позивачу та набуття позивачем як новим кредитором прав вимог до відповідача. 
Згідно з частинами 1 та 4 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
В силу положень статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Положеннями ч. 1 ст. 1046 Цивільного кодексу України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина 1 статті 526 Цивільного кодексу України).
Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 214 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1,2 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Проте Відповідач не надав доказів виконання зобов?язання за Договорами як перед Позивачем, так і перед первісним кредитором.
За таких обставин, оскільки Відповідач належним чином взяті на себе грошові зобов`язання не виконав, суд дійшов висновку про те, що Відповідачем були порушені права та законні інтереси Позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
Відповідач не спростував обставин, на які посилається позивач як на підставу своїх позовних вимог та наданого позивачем розрахунку заборгованості. Тому суд вважає позовні вимоги ТОВ «ФК Європейська агенція з повернення боргів» про стягнення заборгованості, зокрема за тілом позики та відсотками законними та обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Суд звертає увагу, що відсотки за користування позикою нараховано відповідно до умов договору: за визначеною відсотковою ставкою, у межах строку надання позики та з урахуванням максимального розміру відсоткової ставки, визначеною Законом України “Про споживче кредитування”. 
Водночас суд не погоджується з вимогами позивача про стягнення з відповідача штрафів (пені) з огляду на таке. 
17 березня 2022 р. набув чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» № 2120-IX від 15 березня 2022 р., яким, зокрема, було внесено зміни до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України та доповнено його пунктом 18, що встановлює нові правила звільнення позичальника від відповідальності в разі прострочення виконання ним своїх зобов`язань. 
Так, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого відповідним законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, на всій території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, дія якого триває до теперішнього часу.
Отже, нарахування позивачем штрафу за період з дії воєнного стану в Україні є таким, що не відповідає діючому законодавству, тому вимоги про стягнення штрафу (пені) в сумі 10989,00 грн є такими, що не підлягають задоволенню.
При цьому, суд зазначає, що відповідно до вимог частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Згідно з частиною 2 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки.
Відповідно до частини 1 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. 
Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.
Положеннями частин 1 та 3 статті 83 Цивільного процесуального кодексу України унормовано, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.
Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (частина 4 статті 83 Цивільного процесуального кодексу України).
Разом з цим Відповідач не скористався правом на подання відзиву на позов впродовж встановленого строку. При цьому, в матеріалах справи відсутні докази в підтвердження того, що Відповідач був позбавлений можливості у порядку частини 4 статті 83 Цивільного процесуального кодексу України письмово та завчасно повідомити суд про неможливість подання у встановлений законом строк доказів та об`єктивних причини, з яких такі докази не могли бути подані у зазначений в ухвалі про відкриття провадження у справі строк.
Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (частина 7 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України).
При цьому, за приписами частини 4 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідач не надав належних та допустимих доказів на спростування наведених вище висновків, як і не надано належних доказів на підтвердження відсутності боргу перед Позивачем.
Оскільки, як зазначалось вище, судом встановлено, що Відповідач неналежним чином виконував взяті на себе обов`язки, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з урахуванням наведеного.
Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на Відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме в розмірі 1157,06 грн. (6796 *100% : 17785,00 *3028,00).
Керуючись статтями 76, 81, 141, 264, 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Європейська агенція з повернення боргів” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Європейська агенція з повернення боргів” (07400, Київська область, м. Бровари, вул. Лісова, 2, код ЄДРПОУ 35625014) заборгованість на загальну суму 6796 (шість тисяч сімсот дев?яносто шість) грн 00 коп.: 5500, 00 грн - за основною сумою боргу; 1296,00 грн - за відсотками.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Європейська агенція з повернення боргів” (07400, Київська область, м. Бровари, вул. Лісова, 2, код ЄДРПОУ 35625014) витрати по сплаті судового збору в сумі 1157 (одна тисяча сто п?ятдесят сім) грн 06 коп.
В іншій частині позову - відмовити. 
Рішення може бути оскаржено у встановленому порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його підписання. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: