СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА  

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
ун. № 759/12630/26
пр. № 2/759/10399/26
13 липня 2026 року м. Київ 
Святошинський районний суд міста Києва в складі:
головуючого судді Твердохліб Ю.О.,
за участю секретаря судового засідання Жиглій Є.В.,
представник позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засідання в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,
ВСТАНОВИВ:
У травні 2026 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 та просив суд стягнути з відповідача на свою користь 398 264,51 грн майнової шкоди, як різницю між вартістю відновлювального ремонту автомобіля та сумою страхового відшкодування, витрати на проведення експертного дослідження у розмірі 8 тис. грн, моральну шкоду у розмірі 25 тис. грн, витрати на правничу допомогу у розмірі 40 тис. грн та судовий збір у розмірі 4 312,65 грн.
Свої вимоги позивач мотивував тим, що 20.01.2026 року о 12.00 год. ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «Mersedes-Benz», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись на 16 км Берестейського шосе в м. Києві, не був уважним, не врахував дорожньої обстановки та не зреагував на її зміну, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та здійснив зіткнення з автомобілем «Mitіsubishi», державний номерний знак НОМЕР_2 , який рухався попереду, після чого автомобіль «Mitіsubishi», державний номерний знак НОМЕР_2 здійснив зіткнення з автомобілем «Mersedes-Benz», державний номерний знак НОМЕР_3 , який рухався попереду, що призвело до механічного пошкодження транспортних засобів. Своїми діями ОСОБА_3 порушив п. 2.3 б), 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України.
Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 06.02.2026 року у справі №759/2060/26, яка набрала законної сили, ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу.
Згідно висновку експерта №656 від 20.03.2026, складеного судовим експертом Таракановим Ю.Ю., вартість відновлювального ремонту автомобіля Mersedes-Benz EQV, державний номерний знак НОМЕР_3 , в результаті його пошкодження в ДТП, що сталася 20.01.2026 року, станом на дату ДТП складає 673 264,51 грн. У висновку зазначено, що він підготовлений для подання до суду та експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України.
Згідно рахунку № 15 від 09.03.2026 року та акту прийому -передачі виконаних робіт від 20.03.2026 року, вартість висновку експерта №656 від 20.03.2026 становить 8 тис. грн.
Цивільно - правова відповідальність відповідача на момент ДТП була застрахована в АТ «СГ «ТАС» (приватна), яка 20.03.2026 року двома платежами в розмірі 250 тис. грн та 25 тис. грн здійснила виплату страхового відшкодування позивачу в загальному розмірі 275 тис. грн.
Проте, виплачених страховою компанією коштів не достатньо для погашення матеріальних збитків.
Відповідно до ст. 194 ЦК України з відповідача підлягає стягненню 398 264,51 грн, як різниця між вартістю відновлювального ремонту автомобіля (673 264,51 грн) та сумою страхового відшкодування (275 тис. грн).
Крім того, в результаті ДПТ, вчиненого відповідачем, позивачу було завдано значної моральної шкоди, яка полягала у душевних стражданнях у зв`язку з пошкодженням належного йому майна, внаслідок чого у нього погіршився стан здоров`я, підвищувався тиск і він був змушений звернутись до лікаря нейрохірурга. З 07.04.2026 року по 16.04.2026 року він проходив стаціонарне лікування. Розмір завданої моральної шкоди оцінює у 25 тис грн.
Процесуальні дії
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.05.2026 року визначено головуючого суддю Твердохліб Ю.О. (а. с. 51-52).
Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 15.05.2026 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 54).
07.07.2026 через систему «Електронний суд» від ОСОБА_3 надійшов відзив на позовну заяву, поданий його представником ОСОБА_4 , в якому просить поновити строк на подання відзиву у задоволенні позову відмовити. Вказує, що страховою компанією було самостійно проведений огляд пошкодженого транспортного засобу та складено ремонтну калькуляцію, визначено вартість відновлювального ремонту у розмірі 458 267,76 грн, що відрізняється від суми, визначеної у висновку експерта №656, який відсутній у матеріалах страхової справи та не використовувався страховою компанією при визначення розміру страхового відшкодування. Вважає вимоги позивача недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню. (а.с.72-102).
У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив позов задовольнити з підстав, викладених у позові.
Відповідач та його представник в судове засідання не з`явились, причини неявки суду невідомі, будь яких клопотань від сторони відповідача не надходило, доказів у підтвердження поважності неявки в судове засідання не надано.
Відповідно до ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Протокольною ухвалою від 13 липня 2026 року клопотання представника відповідача щодо поновлення строку подання відзиву задоволено, відзив приєднаний до матеріалів справи (а.с. 105-106).
Суд, заслухавши пояснення представник позивача, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до наступного.
Фактичні обставини справи
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Судом встановлено, що 20.01.2026 року о 12.00 год. ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «Mersedes-Benz», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись на 16 км Берестейського шосе в м. Києві, не був уважним, не врахував дорожньої обстановки та не зреагував на її зміну, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та здійснив зіткнення з автомобілем «Mitіsubishi», державний номерний знак НОМЕР_2 , який рухався попереду, після чого автомобіль «Mitіsubishi», державний номерний знак НОМЕР_2 здійснив зіткнення з автомобілем «Mersedes-Benz», державний номерний знак НОМЕР_3 , який рухався попереду, що призвело до механічного пошкодження транспортних засобів. Своїми діями ОСОБА_3 порушив п. 2.3 б), 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України.
Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 06.02.2026 року у справі №759/2060/26, яка набрала законної сили, ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу (а.с.11).
Згідно платіжної інструкції 13665 від 20.03.2026 АТ «СГ «ТАС» здійснило виплату страхового відшкодування ОСОБА_2 у розмірі 250 тис. грн (а.с. 41).
Згідно платіжної інструкції 76253 від 20.03.2026 АТ «СГ «ТАС» здійснило виплату страхового відшкодування ОСОБА_2 у розмірі 25 тис. грн (а.с. 42).
Згідно висновку експерта №656 від 20.03.2026, складеного судовим експертом Таракановим Ю.Ю., вартість відновлювального ремонту автомобіля Mersedes-Benz EQV, державний номерний знак НОМЕР_3 , в результаті його пошкодження в ДТП, що сталася 20.01.2026 року, станом на дату ДТП складає 673 264,51 грн. У висновку зазначено, що він підготовлений для подання до суду та експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України (а.с.12-15).
Згідно рахунку № 15 від 09.03.2026 року та акту прийому -передачі виконаних робіт від 20.03.2026 року, вартість висновку експерта №656 від 20.03.2026 становить 8 тис. грн (а.с. 38).
Позивач 06.04.2026 року звернувся до відповідача з претензією щодо сплати коштів в добровільному порядку (а. с. 43).
Як убачається з консультативного заключення лікаря нейрохірурга ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 отримав консультацію 04.02.2026 року (а.с.45).
З 07.04.2026 по 16.04.2026 ОСОБА_2 проходив стаціонарне лікування, що підтверджується випискою з медичної карти №1457 (а.с.46-47).
Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права
Вирішуючи справу суд має визначити вид спірних правовідносин між сторонами, обрати норму права, що їх регулює та правильно застосувати її.
За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.
Згідно з статтею 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, чинній на час вчинення ДТП) встановлений обов`язок власників транспортних засобів застрахувати свою відповідальність.
Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.
На момент ДТП, цивільно-правова відповідальність транспортного засобу «Mersedes-Benz», державний номерний знак НОМЕР_1 , була застрахована в АТ «СГ «ТАС» згідно з полісом ЕР 233956272 від 20.11.2025 та FO-02928206 від 20.11.2025 (а.с.95, 96).
Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
У статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Згідно з п. 34.1 ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування.
Пунктом 36.1 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
Згідно з положенням п. 36.2 ст.36 Закону страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).
Відповідно до вимог п. 36.4. ст. 36 зазначеного вище Закону, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування).
Згідно із ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», франшиза це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.
АТ «СГ «ТАС» здійснило виплату ОСОБА_2 страхового відшкодування в сумі 275 тис. грн.
Відповідно до частини першої статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
За змістом зазначеної норми закону обов`язок відшкодування шкоди у особи, яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, виникає у разі недостатності страхового відшкодування для повного відшкодування завданої нею шкоди.
Ліміт відповідальності страховика визначається умовами договору страхування цивільно-правової відповідальності укладеного з власником (володільцем) транспортного засобу.
Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування (постанова Верховного Суду від 27 березня 2019 року в справі № 754/1108/15-ц).
Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц. 
Таким чином, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, заподіяної власнику транспортного засобу, суду необхідно виходити з фактичної суми, встановленої висновком судової авто-товарознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.
За статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним з найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі.
Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).
У висновку судового експерта Тараканова Ю.Ю №656 від 20.03.2026 вартість відновлювального ремонту автомобіля Mersedes-Benz EQV, державний номерний знак НОМЕР_3 , в результаті його пошкодження в ДТП, що сталася 20.01.2026 року, станом на дату ДТП, а саме 20.01.2026 року, складає 673 264,51 грн.
Вказаний експертний висновок відповідачем не спростовано, будь яких належних та допустимих доказів у підтвердження своїх заперечень суду не надано.
АТ «СГ «ТАС» виплатила ОСОБА_2 страхову суму у розмірі 275 тис. грн.
Таким чином, невідшкодованою ОСОБА_2 залишається шкода у розмірі 398 264,51 грн (673 264,51 - 275 000,00), відшкодування якої суд вважає за можливе покласти на заподіювача шкоди - ОСОБА_3 .
Щодо відшкодування моральної шкоди
За змістом статей 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала.
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до пункту 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 (далі - Постанова), заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб.
За пунктом 5 цієї Постанови згідно з загальними підставами цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; відповідач доводить відсутність протиправності та вини.
Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20).
Позивач зазначає, що дії відповідача призвели до завдання йому фізичних, душевних, психічних страждань, тривалих немайнових втрат на відшкодування яких потрібні були значні зусилля. 
Вказує, що у нього погіршився стан здоров`я, оскільки постійні нервові переживання, стреси суттєво вплинули на стан самопочуття (змінився сон, постійні думки щодо дорожньо-транспортної пригоди утворюють переживання та нервозність навколо даної ситуації, відсутність авто також зумовлювала незручності та переживання щодо свого майна, що негативно впливало на позивача). Моральну шкоду він оцінив в 25 тис. грн. 
Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
При вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керувався, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. 
Керуючись вимогами розумності та справедливості, суд визначає розмір грошового відшкодування моральної шкоди в сумі 5 000,00 грн, які слід стягнути з відповідача на користь позивача.
Також позивач просив стягнути з відповідача затрати, понесені на оплату послуг експерта, які також відносяться до суми збитків, а саме 8 тис. грн за проведення експертизи у справі.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 листопада 2023 року у справі № 712/4126/22 (провадження № 14-123цс23) зазначено, що витрати, пов`язані із залученням експертів та проведенням експертизи, належать до судових витрат (стаття 132, КАС України, стаття 123 ГПК України, стаття 133 ЦПК України). Висновок експерта може бути підготовлений як підставі ухвали суду про призначення експертизи, так і на замовлення учасника справи. У випадку подання учасником справи до суду висновку експерта, складеного на його замовлення, у такому висновку має бути зазначено, що його підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Зокрема, інша сторона може подати до суду заяву про наявність підстав для відводу експерта, який підготував висновок на замовлення іншої особи, і у разі, якщо суд визнає наявність таких підстав, такий висновок не приймається судом до розгляду (стаття 101 КАС України, стаття 98 ГПК України, стаття 102 ЦПК України).
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує не те, коли замовлено експертизу та отримано висновок експерта - до чи після звернення позивача до суду з позовом, а те, чи пов`язані безпосередньо ці витрати з розглядом справи.
Отже, відшкодування витрат за проведення експертизи не обмежується випадком її призначення та проведення після відкриття провадження у справі. 
Відтак сторона, на користь якої ухвалено рішення, має право на відшкодування витрат за експертизу, проведену до подання позову, якщо такі витрати пов`язані з розглядом справи, зокрема якщо судом враховано відповідний висновок експерта як доказ.
Відмова у відшкодуванні судових витрат за проведення експертизи стороні, на користь якої ухвалене судове рішення (особливо, якщо суд врахував відповідний висновок експерта як доказ), не узгоджується із засадами розумності, добросовісності, справедливості та правової визначеності, а також не забезпечує конструкцію передбачуваності застосування процесуальних норм, отже, не є такою, що відповідає принципу верховенства права.
Оскільки суд під час вирішення справи взяв до уваги висновок № 656 від 20.03.2026 року позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
Таким чином, аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними та підлягають задоволенню частково.
Розподіл судових витрат
Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог статей 133, 141 ЦПК України.
За приписами частини першої, пункту першого частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі, на правничу допомогу.
Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року №13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.
Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.
Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Згідно зі статтями 133, 137 ЦПК України та статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» судові витрати на правничу допомогу, це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу.
Оформленими у встановленому законом порядку документами, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, є квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки.
Згідно з пунктом 48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року № 10, підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 141 ЦПК України).
На підтвердження надання правничої допомоги представником позивача надано договір про надання правничої допомоги від 07.04.2026 року, укладений між позивачем та адвокатом Кантеміром В.І. (а. с. 48), додаткову угоду № 1 до вказаного договору від 07.04.2026 року, акт приймання - передавання наданих послуг (а.с.50), копію ордеру на надання правничої допомоги від 07.04.2026 року (а. с. 62).
У вирішенні питання, чи є розмір витрат позивача на правничу допомогу обґрунтованим та пропорційним до предмета спору у цій справі, суд враховує конкретні обставини справи. Зокрема: суб`єктний склад, характер спірних правовідносин , правові дії та позиції сторін спору в суді першої інстанції, зміст поданих заяв по суті справи, висновки Верховного Суду щодо застосування положень статті 141 ЦПК України; критерії Європейського суду з прав людини (відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір).
Отже, з урахуванням відсутності клопотання сторони відповідача про зменшення витрат на професійну правничу допомогу суд, керуючись, зокрема, такими критеріями, як обґрунтованість та пропорційність до предмета спору, а також ураховуючи критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, ціни позову, дійшов висновку про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 40 тис. грн.
Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, враховуючи часткове задоволення позову з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору в розмірі 4 112,65 грн.
Керуючись ст. ст. 4, 11, 12, 13, 77, 81, 141, 142, 263-265, 268, 280-283, 352, 354 ЦПК України ЦПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 398 264 (триста дев`яносто вісім тисяч двісті шістдесят чотири) гривні 51 копійку.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати на проведення експертного дослідження у розмірі 8 000 (вісім тисяч) гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 у відшкодування моральної шкоди 5 000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 40 000 (сорок тисяч) гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 4 112 (чотири тисячі сто дванадцять) гривень 65 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 354 ЦПК України).
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (ч. 2 ст. 354 ЦПК України).
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України (ч. 3 ст. 354 ЦПК України).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано (ч. 1 ст. 273 ЦПК України).
У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 2 ст. 273 ЦПК України).
Інформація про учасників:
Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин України, РНОКПП НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_2 .
Повний текст рішення складений та підписаний 17.07.2026.

Суддя Ю. О. Твердохліб