ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
(додаткова)
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"31" серпня 2026 р. Справа№ 904/6476/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Яценко О.В.
суддів: Горбасенка П.В. 
Спаських Н.М. 

розглянувши у порядку письмового провадження (без виклику сторін)
заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Аптека гормональних препаратів» про ухвалення додаткового рішення 
за результатами розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Медтехніка Торос»
на рішення Господарського суду міста Києва від 25.03.2026 (повний текст складено 25.03.2026)
у справі № 904/6476/25 (суддя Чинчин О.В.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Медтехніка Торос»
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Аптека гормональних препаратів»
про стягнення заборгованості у розмірі 108 350,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «МЕДТЕХНІКА ТОРОС» (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «АПТЕКА ГОРМОНАЛЬНИХ ПРЕПАРАТІВ» (далі - відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 108 350,00 грн.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.03.2026 у справі № 904/6476/25 у задоволенні позову відмовлено повністю.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, 20.04.2026 Товариство з обмеженою відповідальністю «Медтехніка Торос» через Електронний кабінет в підсистемі Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» (судом зареєстровано 21.04.2026) звернулось з апеляційною скаргою до Північного апеляційного господарського суду, у якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 25.03.2026 у справі № 904/6476/25 скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 13.07.2026 (колегія суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) - Яценко О.В., судді Спаських Н.М., Горбасенко П.В.) апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Медтехніка Торос» на рішення Господарського суду міста Києва від 25.03.2026 у справі № 904/6476/25 залишено без задоволення; рішення Господарського суду міста Києва від 25.03.2026 у справі № 904/6476/25 залишено без змін.
17.07.2026 через Електронний кабінет в підсистемі Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Аптека гормональних препаратів» надійшла заява про ухвалення додаткового рішення у справі № 904/6476/25, в якій заявник просить:
- долучити до матеріалів справи докази для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, які відповідач має понести у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції;
- вирішити питання про розподіл судових витрат у справі № 904/6476/25;
- ухвалити додаткове судове рішення про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції в сумі 12 000,00 грн.
Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 17.07.2026 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Аптека гормональних препаратів» про ухвалення додаткового рішення у справі № 904/6476/25 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Яценко О.В., судді Спаських Н.М., Горбасенко П.В.
У період з 18.07.2026 по 17.08.2026 головуючий суддя Яценко О.В. перебувала у щорічній відпустці.
Окрім цього, у період з 03.08.2026 по 16.08.2026 суддя Спаських Н.М. перебувала у щорічній відпустці.
Окрім цього, у період з 10.08.2026 по 17.08.2026 суддя Горбасенко П.В. перебував у щорічній відпустці.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.08.2026:
- прийнято до розгляду заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Аптека гормональних препаратів» про ухвалення додаткового рішення у справі № 904/6476/25, розгляд якої здійснювати без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання);
- встановлено іншим учасникам справи строк для подання пояснень щодо заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Аптека гормональних препаратів» про ухвалення додаткового рішення у справі № 904/6476/25 впродовж 7 днів з дня отримання копії цієї ухвали.
25.08.2026 (судом зареєстровано 26.08.2026) від позивача надійшла заява про відмову у прийнятті додаткового рішення у справі № 904/6476/25, в яких заявник просить суд: 
- відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Аптека гормональних препаратів» в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення або зменшити витрати на правничу допомогу до 1 грн.
26.08.2026 від відповідача надійшли додаткові пояснення, в яких останній зазначив, що:
- в матеріалах справи наявні усі документи, з яких би суд мав змогу встановити факт надання адвокатом відповідачу професійної правничої допомоги, її об`єм та вартість;
- представником позивача у клопотанні належним чином не обґрунтоване твердження про те, що вартість таких витрат має бути саме 1 грн.

Дослідивши матеріали заяви про ухвалення додаткового рішення, матеріали справи, колегія суддів дійшла до висновку про те, що заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Аптека гормональних препаратів» про ухвалення додаткового рішення у справі № 904/6476/25 підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Згідно із ст. 221 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України):
- якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог (ч. 1);
- у випадку, визначеному частиною першою цієї статті, суд вирішує питання про судові витрати без повідомлення учасників справи. Якщо суд вважатиме за необхідне, для вирішення питання про судові витрати він може призначити судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог (ч. 2);
- у випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу (ч. 3).
Відповідно до ч. 3 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.
Частина 1 ст. 123 ГПК України встановлює, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу, а також витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. (п. 1 та п. 4 ч. 3 ст. 123 ГПК України).
Згідно з приписами ч. 2 ст. 16 ГПК України представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Частина 1 ст. 124 ГПК України встановлює, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
Водночас за приписами ч. 2 ст. 124 ГПК України, у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
При цьому ч. 8 ст. 129 ГПК України встановлює, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Згідно з правовою позицією, яка викладена у постанові Верховного Суду від 06.10.2020 у справі № 922/376/20, оскільки в процедурі спрощеного провадження стадія судових дебатів відсутня, то вимога ч. 8 ст. 129 ГПК України про подання доказів щодо розміру понесених судових витрат до закінчення судових дебатів - не може розповсюджуватися на сторін у справі, яка розглядається у спрощеному провадженні, а в даному випадку до правовідносин сторін підлягає застосуванню інша вимога ч. 8 ст. 129 ГПК України про подання доказів щодо розміру понесених судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
Отже, за приписами ГПК України попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат сторона має подати до суду разом з першою заявою по суті спору, якою відповідно до приписів ГПК України в суді апеляційної та касаційної інстанції є апеляційна та касаційна скарга, а також відзиви на апеляційну та касаційну скаргу, а докази понесення таких витрат при розгляді справи у спрощеному провадження до винесення постанови або протягом п`яти днів після ухвалення постанови.
При цьому, за змістом положень ч. 5 ст. 240 ГПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
З матеріалів справи слідує, що:
- у відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначив, що при розгляді справи у суді апеляційної інстанції планує понести додаткові судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 12 000,00 грн., документи, які підтверджують склад та фактичний розмір вказаних витрат, будуть надані позивачем до апеляційного суду у встановлені строки після розгляду ним справи по суті (а.с. 113 зворот); 
- заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Аптека гормональних препаратів» про ухвалення додаткового рішення у справі № 904/6476/25, до якої додані докази понесення витрат, надійшла до суду 17.07.2026, тобто у п`ятиденний строк після прийняття судом апеляційної інстанції постанови.
Отже, матеріалами справи підтверджується дотримання позивачем, як строків подання попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, так і строків подання доказів понесення таких витрат.
Частини 1 та 2 ст. 126 ГПК України встановлює, що:
- витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави;
- за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).
На підтвердження факту понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу ним до матеріалів справи долучені належним чином засвідчені копії:
- Договору про надання правової допомоги № 20042026 від 20.04.2026 (а.с. 132-135);
- Акту приймання-передачі послуг № 1 від 16.07.2026 (а.с. 136).
Наданими відповідачем документами підтверджено наступне.
20.04.2026 між Адвокатським об`єднанням «Еквум» (виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Аптека гормональних препаратів» (замовник) укладено Договір про надання правової допомоги № 20042026 (далі - Договір), умовами якого передбачено, що виконавець зобов`язується надати за завданням замовника правничу допомогу, передбачену Догвором, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити належним чином надані послуги (п. 1.1 Договору).
Виконавець зобов`язується за завданням замовника надати наступні послуги, зокрема:
- участь у судових справах в інтересах замовника, та/або третіх осіб, в інтересах яких діє замовник, по стратегії ведення судових справ;
- складання претензій, позовних заяв до суду, апеляційних та касаційних скарг, відповідей на претензії, заперечень на позовні заяви, апеляційні та касаційні скарги, а також інших процесуальних документів;
- складання та подання процесуальних документів до судів усіх інстанцій та юрисдикцій в процесі розгляду справи;
- представництво від імені замовника та/або третіх осіб, в інтересах яких діє замовник,в судах (п. 1.2 Договору).
Відповідно до п. 4.1 Договору розмір оплати (вартість послуг) встановлюється за домовленістю сторін. За домовленістю сторін можлива оплата послуг шляхом 100% передоплати. 
Відповідно до п. 4.2 Договору замовник оплачує суму вартості послуг на підставі наданого Акту приймання-передачі послуг та/або рахунку. Строк оплати послуг - протягом 5 (п`яти) календарних днів з дати підписання сторонами Акту приймання-передачі послуг. У разі оплати послуг на умовах 100% передоплати, оплата послуг здійснюється замовником упродовж 5 (п`яти) календарних днів з дати отримання відповідного рахунку виконавця. У разі здійснення передплати, остаточна вартість наданих послуг фіксується сторонами в Акті приймання-передачі послуг.
Відповідно до п. 5.1 Договору, замовник здійснює оплату послуг в безготівковому порядку у строки та на умовах, встановлених у п. 4.2. цього Договору.
Даний договір діє до 31.12.2027, а в частині виконання сторонами зобов`язань - до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань по Договору (п. 8.2 Договору).
16.07.2026 Адвокатським об`єднанням «Еквум» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Аптека гормональних препаратів» складено та підписано Акт № 1 приймання-передачі послуг за Договором про надання правової допомоги № 20042026 від 20.04.2026, відповідно до якого:
- надані послуги - аналіз матеріалів справи № 904/6476/25 за позовом ТОВ «Медтехнiка Торос» до ТОВ «Аптека гормональних препаратів» про стягнення 108 З50,78 грн. та підготовка відзиву на апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Медтехніка Торос» на рішення Господарського суду міста Києва від 25.03.2026 у справі № 904/6476/25;
- кількість витраченого часу - 4,8 годин;
- вартість години роботи - 2 500,00 грн.;
- загальна вартість послуг - 12 000,00 грн.
Вказаний акт підписано сторонами без претензій та зауважень.
Водночас, враховуючи, що доказів оплати наданих послуг матеріали справи не містять, колегія суддів зауважує на тому, що не є підставою для відмови у стягнення витрат на професійну правничу допомогу відсутність надання доказів їх оплати позивачем, оскільки витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 126 ГПК України). Вказана правова позиція викладена в постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.
Чинне законодавство України надає право відповідачу у разі відмови позивачу у задоволенні позову вимагати стягнення з нього витрат на професійну правничу допомогу за умови підтвердження обсягу та вартості таких послуг незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачена стороною, чи тільки має бути сплачена (пункти 138, 139 постанови Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 23.09.2021 у справі № 904/1907/15, п.42 додаткової постанови Верховного суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 14.04.2026 у справі №910/90/25).
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає позицію щодо юридичного терміну «фактично понесені» витрати на правову допомогу, згідно з якою в ситуації, коли заявник ще не сплатив адвокатський гонорар, але він має сплатити його згідно із договірними зобов`язаннями на користь особи, яка представляла заявника протягом провадження у Європейському суді з прав людини, має право висувати вимоги щодо сплати гонорару згідно з договором. Відповідно Суд вважає витрати за цим гонораром «фактично понесеними». З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Тогджу проти Туреччини», заява № 27601/95, п. 158, від 31 травня 2005 року; «Начова та інші проти Болгарії», заяви №№ 43577/98 і 43579/98, п. 175, ECHR 2005 VII; «Імакаєва проти Росії», заява № 7615/02, ECHR 2006 XIII; «Карабуля проти Румунії», заява № 45661/99, п. 180, від 13.07.2010; «Бєлоусов проти України», заява № 4494/07, п. 116, від 07.11.2013.
Отже, матеріалами справи підтверджується факт надання відповідачу Адвокатським об`єднанням «Еквум» послуг на заявлену до стягнення суму.

Щодо обставин, пов`язаних з визначенням розміру витрат на правничу допомогу при розгляді справи судом першої інстанції, слід зазначити таке.
Частинам 1 та 2 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати.
Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається ч. 1 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» як «форма винагороди адвоката», але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору.
Отже, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.
Водночас, для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий, що передбачено у ст. 30 Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України»).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Частина 4 ст. 126 ГПК України встановлює, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 ГПК України).
Відповідно до приписів ч. 6 ст. 126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
У розумінні положень ч. 5 ст. 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 ГПК України. Разом із тим, у частині 5 ст. 129 ГПК України визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Так, за змістом ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч. 4 ст. 129 ГПК України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 ст. 129 ГПК України.
Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.
При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч. ч. 5-6 ст. 126 ГПК України).
Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч. ч. 5-7,9 ст. 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись ч. ч. 5-7,9 ст. 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19.
До того ж у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).
Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін.
Таким чином, вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.
25.08.2026 (судом зареєстровано 26.08.2026) від позивача надійшла заява про відмову у прийнятті додаткового рішення у справі № 904/6476/25, в яких заявник просить суд відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Аптека гормональних препаратів» в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення або зменшити витрати на правничу допомогу до 1 грн.
Вказані заперечення обґрунтовані тим, що:
- у матеріалах справи, у відповідності до умов Договору, відсутні документи, які свідчать про погодження виконання робіт та вартість таких робіт;
- до заяви не долучено доказів на виконання умов Договору, доказів оплати вартості наданих послуг, як це визначено п. 4.2;
- документи у справі, а саме відзив на апеляційну скаргу, підписано та подано до апеляційного суду директором відповідача, Жиленко А.В., а не представником товариства - відповідача;
- у долучених відповідачем документах не можливо встановити, що заявлені до стягнення витрати, надані адвокатом та відносяться до правничої допомоги;
- наведені обставини, не дають можливості переконатись у тому, що відповідачем дійсно понесені витрати на правничу допомогу, та ким саме з професійних адвокатів надана послуга.
Колегія суддів зазначає про те, що саме позивач повинен довести невідповідність заявленої відповідачем до стягнення вартості послуг з юридичного супроводу в суді апеляційної інстанції вимогам чинного законодавства та обставинам справи, проте позивачем фактично не наведено конкретних посилань на розмір відповідних ринкових цін та не мотивовано, в чому саме полягає така неспівмірність. 
Твердження позивача про те, що у матеріалах справи відсутні документи, які свідчать про погодження виконання робіт та вартість таких робіт колегією суддів відхиляється, оскільки, підписуючи Договір, сторони за взаємною домовленістю погодили порядок визначення вартості наданих послуг (п. п. 4.1., 4.2. Договору), а кінцева вартість послуг була визначена сторонами у відповідному Акті приймання-передачі послуг № 1, при цьому, пунктами 2, 4 Акту сторони встановили, що замовник претензій щодо якості, повноти та своєчасності наданих виконавцем послуг не має та зобов`язується сплатити надані послуги за Договором в повній мірі.
Щодо твердження позивача про те, що до заяви про ухвалення додаткового рішення не долучено доказів оплати вартості наданих послуг, то колегією суддів вже було зазначено, що не є підставою для відмови у стягнення витрат на професійну правничу допомогу відсутність надання доказів їх оплати позивачем, оскільки витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 126 ГПК України). Вказана правова позиція викладена в постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.
З приводу доводів позивача про те, що відзив на апеляційну скаргу підписано та подано до апеляційного суду директором відповідача, а не представником Адвокатського об`єднання, то колегія судді зазначає, що:
- директор юридичної особи діє без довіреності на підставі статуту та має право підписувати будь-які процесуальні документи від імені юридичної особи, зокрема, відзив на апеляційну скаргу;
- право на компенсацію судових витрат на правничу допомогу залежить від того, чи реально юридична особа уклала договір про надання правничої допомоги з адвокатом/адвокатським об`єднанням та чи надав адвокат відповідні послуги (наприклад, склав відзив, зібрав докази тощо), а не від того, хто технічно завірив підписом чи відправив поштою процесуальний документ від імені учасника справи;
- в Акті № 1 приймання-передачі послуг зазначено, що Адвокатським об`єднанням виконано наступні роботи: аналіз матеріалів справи № 904/6476/25 та підготовка відзиву на апеляційну скаргу, водночас, не вказано «підписання та подання відзиву на апеляційну скаргу»;
- Договір про надання правової допомоги № 20042026 укладено 20.04.2026, а відзив на апеляційну скаргу надіслано до суду 28.04.2026, відтак, позивачем не доведено, а у колегії суддів відсутні підстави вважати, що в період з 20.04.2026 по 28.04.2026 Адвокатським об`єднанням на виконання умов Договору не виконувались роботи з підготовки відзиву на апеляційну скаргу.
Відтак, матеріалами справи підтверджується представництво Адвокатським об`єднанням «Еквум» інтересів відповідача в суді апеляційної інстанції, в той час, як позивач у запереченнях фактично просить взагалі відмовити у стягненні вартості таких послуг або зменшити їх розмір до 1,00 грн., що явно не відповідає середньому розміру цін на ринку та, відповідно, не відповідає принципу господарського судочинства, передбаченому у п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України, а саме відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
При цьому, колегія суддів зауважує позивачу на тому, що понесення таких витрат відповідачем було наслідком саме дій позивача щодо апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції.
Водночас, колегія суддів вказує на наступне.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, у тому числі в рішенні від 28.11.2002 «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) за заявою №58442/00 щодо судових витрат, зазначено що за ст. 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (рішення ЄСПЛ у справах «Ніколова проти Болгарії» та «Єчюс проти Литви», п.п. 79 і 112).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
Тобто, нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п. п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №910/12876/19).
Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, у постанові Верховного Суду від 15.06.2021 у справі №912/1025/20).
Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі №910/1929/19 від 09.06.2022
За практикою Верховного Суду у справах №756/2114/17 і №911/3386/17 зазначено, що оскільки правова позиція позивача в судах попередніх інстанцій не змінювалася, то не підтверджується наявність об`єктивної необхідності для адвокатів, які надавали правову допомогу відповідачу в судах попередніх інстанцій, вивчати додаткові джерела права, бо відповідач не міг бути необізнаним із позицією позивача, законодавство, яким регулюється спір у справі, документи й доводи, якими позивач обґрунтовував свої вимоги й інші обставини, отже підготовка цієї справи в суді касаційної інстанції не вимагала великого обсягу юридичної й технічної роботи.
Колегія суддів зазначає про те, що при підготовці наданої відповідачем у межах даної справи єдиної заяви по суті спору (відзиву на апеляційну скаргу) не потребувалось збирання значного об`єму доказів та аналізу великої кількості законодавства, розгляд справи проводився в порядку спрощеного позовного провадження (без виклику сторін).
З огляду на ступінь складності справи, наданий адвокатом обсяг послуг, затрачений ним час на надання таких послуг, колегія суддів вважає, що розмір заявлених відповідачем витрат на правову (правничу) допомогу, не відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), такі витрати не мають характеру необхідних і неспіврозмірні з виконаною роботою у суді апеляційної інстанції, отже, їх розмір є необґрунтованими у зазначеному вище розмірі.
Враховуючи наведене, оцінивши подані відповідачем докази на підтвердження понесених ним витрат, виходячи з вищенаведених критеріїв та обставин справи, колегія суддів, дійшла висновку, що заявлений відповідачем до відшкодування розмір судових витрат на правову допомогу не відповідає критеріям обґрунтованості, розумності, співмірності та пропорційності, а також у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг є завищеним, а відтак, стягненню підлягають витрати відповідача у загальній сумі 7 000,00 грн.
Таким чином, заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Аптека гормональних препаратів» про ухвалення додаткового рішення у справі № 904/6476/25 колегією суддів задовольняється частково.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 123, 126, 129, 221, 244, 252 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Аптека гормональних препаратів» про ухвалення додаткового рішення у справі № 904/6476/25 задовольнити частково.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Медтехніка Торос» (08122, Київська область, Бучанський район, село Лісне, вул. Лісна, 1, ЄДРПОУ 44522572) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Аптека гормональних препаратів» (49000, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Березинська, 14, кв. 40, ЄДРПОУ 22974151) витрати на професійну правничу допомогу суді апеляційної інстанції у розмірі 7 000 (сім тисяч) грн. 00 коп.
3. В іншій частині вимог заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Аптека гормональних препаратів» про ухвалення додаткового рішення у справі № 904/6476/25 відмовити.
4. Видачу наказу на виконання цієї постанови доручити Господарському суду міста Києва.
5. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи № 904/6476/25.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 31.08.2026.

Головуючий суддя О.В. Яценко 

Судді П.В. Горбасенко

Н.М. Спаських