Справа № 446/626/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.07.2026 м.Кам`янка-Бузька
Кам`янка-Бузький районний суд Львівської області в складі:
головуючого - судді Котормус Т. І.
секретар судового засідання Карпа Г.М.

справа №446/626/26,

учасники справи:
позивач ОСОБА_1 ;
представник позивача ОСОБА_2 ;
відповідач Кам`янка-Бузького відділу ДВС 
у Львівському районі Львівської області;
представник відповідача Гринюх Наталія Василівна;
третя особа Приватний нотаріус Львівського районного 
нотаріального округу Львівської області
Приходько Наталія Миколаївна,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кам`янка-Бузька за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Кам`янка-Бузького відділу ДВС у Львівському районі Львівської області, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Приватний нотаріус Львівського районного нотаріального округу Львівської області Приходько Наталія Миколаївна про звільнення майна з-під арешту,

встановив:
11.03.2026 представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Білик Р.О. через систему "Електронний суд" подала до суду позовну заяву до Кам`янка-Бузького відділу ДВС у Львівському районі Львівської області, в якій просить скасувати арешт накладений на майно ОСОБА_3 , який зареєстрований 20.12.2006, реєстраційний номер обтяження 4256175, реєстратором приватним нотаріусом Приходько Н.М. на підставі ухвали суду №2-898/2003 від 20.06.2003 Кам`янка-Бузьким районним судом, архівний номер 4143438LVOV20045, архівна дата 26.06.2006, № реєстру 528958-2712, внутрішній №1А01983В27F452337131.
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що позивачка є спадкоємцем майна після смерті її сестри ОСОБА_3 , зокрема і спірної житлової квартири, та бажає оформити спадщину на своє ім`я. Однак, відповідно до відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, на квартиру ОСОБА_3 накладено арешт, який зареєстрована 20.12.2006 реєстратором приватним нотаріусом Приходько Н.М. Підставою обтяження була ухвала суду №2-898/2003 від 20.06.2003 Кам`янка-Бузького районного суду. Власником зазначено ОСОБА_3 . Вказує, що наявність такої заборони перешкоджає позивачу реалізувати свої права на розпорядження його майном, у зв`язку з тим, змушений звернутись до суду з вказаним позовом.
Ухвалою суду від 12.03.2026 позовну заяву прийнято до розгляду, визначено її розгляд в порядку загального позовного провадження та призначено судове засідання.
25.03.2026 до суду від представника відповідача Кам`янка-Бузького відділу ДВС у Львівському районі Львівської області надійшов відзив на позовну заяву, в якій вона просила у задоволенні позовних вимог позивача відмовити повністю та закримти провадження у справі за відсутністю належного відповідача.
02.04.2026 від третьої особи приватного нотаріуса Львівського РНО Львівської області Приходько Н.М. надійшли письмові поснення щодо обставин справи.
22.04.2026 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Білик Р.О. в судове засідання не з`явилася, однак через канцелярію суду подала заяву, в якій просила проводити розгляд справи без її участі та без участі позивача, позовні вимоги підтримала
Представник відповідача в судове засідання не прибула, у поданому відзиві просила суд проводити розгляд справи без її участі, а у позові відмовити повністю.
Представник третьої особи – Приходько Н.М. також в судове засідання не прибула, однак подала заяву в якій просила проводити розгляд без її участі.
У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснюється.
Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла сестра позивача ОСОБА_3 (свідоцтво про смерть серія НОМЕР_1 від 13.08.2025, а.с. 17).
За життя ОСОБА_3 була власником житлової квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 10.09.2007 (а.с.19) та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №158644460 видане ДКП Червоноградське МБТІ 10.09.2007 (а.с.18).
Спадкоємцем майна після смерті ОСОБА_3 є її брат, позивач у справі ОСОБА_1 , факт родинних відносин між якими підтверджується копіями свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , про одруження серії НОМЕР_3 , витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження (а.с. 13-16).
Одночасно, як видно з витяга про реєстрації в Спадковому реєстрі №82966270 від 21.10.2025, приватним нотаріусом Робак Л.А. заведено спадкову справу №117/2025 після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.27).
Разом з тим, відповідно до відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, на квартиру ОСОБА_3 накладено заборону, реєстраційний номер 4256175 зареєстровану 20.12.2006 року приватним нотаріусом Приходько Н.М., підставою даного обтяження являється ухвала серія та номер 2-898/2003 від 20.06.2003 року видану Кам`янка-Бузьким районним судом, архівний номер 4143438LVOV20045, архівна дата 26.06.2003, № реєстра 528958-2712, внутрішній №1А01983В27F452337131 (а.с.20-21).
Як встановлено судом з матеріалів справи, причиною накладення арешту стала судова справа №2-17/2003 за позовноюзаявою ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про виселення та запозовом ОСОБА_3 до Кам`янка-Бузької міської ради про видачу ордера. Під час розгляду даної справи Кам`янка-Бузьким районним судом Львівської області 20.06.2003 було винесено ухвалу про накладення арешту на спірне майно. 29.04.2004 Кам`янка-Бузьким районним судом було винесено рішення згідно якого в позові ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про виселення з квартири АДРЕСА_2 було вирішено відмовити. Та визнати ОСОБА_3 , 1961 р.н. основним квартиру наймачем жилого приміщення за адресою АДРЕСА_3 та зобов`язати виконавчий комітет Кам`янка-Бузької міської ради Львівської області видати ОСОБА_3 ордер на вищевказане приміщення.
Також, як видно з ухвали судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області від 24.01.2005, апеляційну скаргу ОСОБА_4 вирішено відхилити. Та ухвалу Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 16.11.2004 року залишено без змін.
Разом з тим, у відповідь на адвокатський запит представника позивача, листом №01-09/86/2026 від 03.03.2026 року виданого Кам`янка-Бузьким районним судом Львівської області повідомлено, що відповідно до акту про вилучення для знищення документів, не внесених до Національного архівного фонду затвердженого головою Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 05.04.2023, справа за №2-898/2003, яка перереєстрована на 2004 рік за №2-17/2004 знищена.
Позивач вказує, що наявність накладеного арешту на спадкове майно призводить до порушення її права власності, так як він не може розпорядитися ним.
Вирішуючи дану справу суд виходив із наступних мотивів та положень закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Таким чином, власник має право вимагати усунення будь-яких перешкод у реалізації його права володіння користування та розпорядження належним йому майном.
Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Згідно зі ст. 1218, ч. 5 ст.1268 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Суд погоджується із доводами позивача про те, що наявність арешту на спадкове майно позбавляє його можливості оформити право на спадщину за законом та розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд.
Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 06 грудня 2021 року у справі № 554/5912/19, зазначивши, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу відкриття спадщини, а тому має право вимагати усунення будь-яких порушень його права власності на спадкове майно, у тому числі шляхом зняття арешту з майна, який перешкоджає оформленню спадкових прав.
Як видно із інформації яка міститься у єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, належне спадкодацю майно містить обтяження, яке виникло ще в 2006 році і існує до сьогоднішнього дня.
Разом з тим, як видно з ухвали судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області від 24.01.2005, апеляційну скаргу ОСОБА_4 вирішено відхилити. Та ухвалу Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 16.11.2004 року залишено без змін. Також, із вказаної ухвали апеляційного суду встановлено, що апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 29.04.2004 в справі за її позовом до ОСОБА_3 про виселення залишено без розгляду. Відповідна ухвала набрала законної сили.
Як встановлено судом, ухвалою суду від 20 червня 2003 року в межах розгляду цивільної справи було застосовано заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне нерухоме майно. Разом з тим, рішенням суду у задоволенні такого позову було відмовлено, яке після перегляду в апеляційному порядку набрало законної сили.
Інститут забезпечення позову має виключно процесуальний та тимчасовий характер і спрямований на гарантування реального виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову. Відтак існування заходів забезпечення позову нерозривно пов`язане з наявністю необхідності забезпечення виконання майбутнього судового рішення.
Відповідно до ч. 6 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення рішення про відмову в задоволенні позову заходи забезпечення позову зберігають свою дію лише до набрання таким рішенням законної сили. Хоча зазначена редакція ЦПК України набрала чинності після завершення розгляду справи у 2003 році, наведена норма відображає загальний принцип тимчасового характеру заходів забезпечення позову, який існував і в попередньому цивільному процесуальному законодавстві.
Отже, після набрання законної сили рішенням суду про відмову в задоволенні позову правова мета застосованого арешту була повністю досягнута та одночасно відпала необхідність у подальшому існуванні такого обмеження. За цих обставин арешт не мав більше жодного самостійного правового підґрунтя.
Сам по собі факт того, що запис про арешт продовжив існувати в державному реєстрі, не свідчить про збереження чинності заходів забезпечення позову, а є наслідком невчинення відповідних реєстраційних (технічних) дій щодо припинення такого обтяження після набрання рішенням суду законної сили.
Верховний Суд у постанові від 27 травня 2020 року у справі № 370/1572/19 зазначив, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті, а їх метою є недопущення утруднення чи неможливості виконання судового рішення.
Таким чином, після набрання законної сили рішенням суду про відмову у задоволенні позову необхідність у подальшому існуванні арешту відпала. Збереження такого обтяження протягом тривалого часу без наявності чинного судового спору та без будь-якої процесуальної мети призводить до безпідставного та непропорційного обмеження права власності особи, перешкоджаючи здійсненню нею повноважень власника щодо належного майна, а тому є підставою для його скасування.
За приписами абзацу 2 ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію, зокрема, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких прав.
Згідно з ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Доводи представника відповідача про те, що належним відповідачем у справі повинен бути орган, який здійснив державну реєстрацію обтяження, а не орган державної виконавчої служби, суд відхиляє як безпідставні.
Предметом даного спору є не оскарження рішення, дій чи бездіяльності державного реєстратора або приватного нотаріуса щодо внесення запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а захист права власності позивача шляхом припинення арешту, накладеного як захід забезпечення позову, правові підстави існування якого відпали після набрання законної сили рішенням суду про відмову в задоволенні позову.
Внесення приватним нотаріусом відповідного запису до державного реєстру мало похідний характер від судового рішення про забезпечення позову та не свідчить про виникнення між нотаріусом і позивачем спірних матеріально-правових відносин. Саме по собі здійснення реєстраційної дії не є підставою для визначення державного реєстратора належним відповідачем у спорі про припинення обтяження.
Аналогічний підхід викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 та від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18, у яких зазначено, що державний реєстратор (у тому числі нотаріус як спеціальний суб`єкт державної реєстрації) не є належним відповідачем у спорах, предметом яких не є оскарження його реєстраційних дій чи рішень, а спір стосується захисту цивільного права або усунення перешкод у його здійсненні.
Відтак, з метою ефективного захисту порушених прав позивача, суд вважає за необхідне скасувати арешт на нерухоме майно, яке міститься у відповідному записі в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.
Беручи до уваги наведене вище, суд дійшов до переконання, що даний позов є підставний, обґрунтованим та спрямований на реальний захист прав та інтересів позивача, а тому підлягає до задоволення повністю.
Керуючись ст. ст. 4, 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд ,

вирішив :
Позовну заяву ОСОБА_1 до Кам`янка-Бузького відділу ДВС у Львівському районі Львівської області, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Приватний нотаріус Львівського районного нотаріального округу Львівської області Приходько Наталія Миколаївна про звільнення майна з-під арешту – задоволити.
Скасувати обтяження на нерухоме майно ОСОБА_3 , яке зареєстроване 20.12.2006, реєстраційний номер обтяження 4256175, реєстратором приватним нотаріусом Приходько Н.М. на підставі ухвали суду №2-898/2003 від 20.06.2003 Кам`янка-Бузьким районним судом, архівний номер 4143438LVOV20045, архівна дата 26.06.2006, № реєстру 528958-2712, внутрішній №1А01983В27F452337131.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Відомості про сторони:
Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_4 ).
Відповідач: Кам`янка-Бузький відділ ДВС у Львівському районі Львівської області (код ЄДРПОУ 34912221, місцезнаходження: 80400, вул. Я.Мудрого, 17-б, м. Кам`янка-Бузька, Львівський район, Львівська область).
Третя особа: Приватний нотаріус Львівського районного нотаріального округу Львівської області Приходько Наталія Миколаївна (РНОКПП НОМЕР_5 , юридична адреса: 80400, Львівська область, Львівський район, вул. Незалежності, буд 73).

Суддя         Т.І. Котормус