Справа №№ 148/228/26 
В И Р О К 
 Іменем України

14 липня 2026 року Тульчинський районний суд 
Вінницької області

В складі головуючого судді ОСОБА_1 
при секретарі ОСОБА_2 
з участю прокурора ОСОБА_3 
обвинуваченого ОСОБА_4 
захисника ОСОБА_5 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Тульчина матеріали кримінального провадження № 62025240040005381 внесеного в ЄРДР від 10.12.2025 відносно 
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , гр. України, уродженця с. Зарічне, Тульчинського, жителя АДРЕСА_1 , освіта середня, одружений, на утриманні 1 неповнолітня дитина, військовослужбовець, раніше судимий:
- 08.04.2005, Тульчинським р/с, Вінницької області, за ст. 185 ч.1, 75 КК України до 1 року п/в, з встановленням іспитового строку на 1 рік;
- 23.06.2006, Тульчинським р/с, Вінницької області, за ст. 186 ч.2, 71 КК України до 4 р. 3 міс. п/в;
- 31.07.2009, Тульчинським р/с, Вінницької обл., за ст. ст. 152 ч.2, 129, 71 КК України до 7 р. 6 міс. п/в;
- 24.05.2017, Тульчинським р/с, Вінницької області за ст. ст. 185 ч. КК України до 3 міс. арешту;
- 21.12.2018, Тульчинським р/с, Вінницької обл., за ст. 185 ч.2 КК України до 5 міс. арешту;
- 04.06.2021, Немирівським р/с, Вінницької обл., за ст. ст. 185 ч.3 КК України до 3 р. п/в;
- 22.07.2021, Тульчинським р/с, Вінницької обл., за ст. ст. 185 ч.3, 71 КК України до 3 р. 5 міс. п/в;
- 28.10.2021, Тульчинським р/с, Вінницької обл., за ст. ст. 289 ч.2, 71 КК України до 6 р. 6 міс. п/в, 
який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ст. ст. 407 ч.5, 185 ч.4 КК України
В С Т А Н О В И В:

У порушення вимог ст. ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, кухар господарчого відділення взводу матеріально-технічного забезпечення штурмового спеціалізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , солдат ОСОБА_4 учинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.
В період з 12.08.2025 по 28.08.2025 солдат ОСОБА_4 перебував у лікувальному закладі КП «Волинський обласний госпіталь ветеранів війни» м. Луцьк на

стаціонарному лікуванні від наслідків мінно-вибухової травми, отриманої ним 09.06.2025, під час виконання обов`язків військової служби, в результаті мінометного обстрілу з боку збройних сил російської федерації.
Згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого №3335 КП «Волинський обласний госпіталь ветеранів війни» м. Луцьк військовослужбовець ОСОБА_4 28.08.2025 був виписаний із лікувального закладу й саме у цей момент у ОСОБА_4 виник злочинний умисел незаконно ухилитися від проходження військової служби.
Так, 28.08.2025 солдат ОСОБА_4 діючи з прямим умислом, із особистих мотивів та з метою ухилитись від проходження військової служби, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, без дозволу командування та начальників, яким підпорядкований за службою, без поважних причин, в умовах воєнного стану, умисно, протиправно, не повернувся з лікувального закладу «Волинський обласний госпіталь ветеранів війни», що за адресою: вул. Стефаника, 3а, м. Луцьк Волинської області до військового містечка № НОМЕР_2 (польові умови) місця постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 , проводячи час на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини НОМЕР_1 , про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв, чим ухилився від проходження військової служби.
За час відсутності у військовій частині НОМЕР_1 солдат ОСОБА_4 , обов`язки військової служби не виконував, перебуваючи поза межами указаної військової частини, правоохоронні органи або органи військового управління про свою належність до військової служби не заявляв, а також про учинене ним самовільному залишення місця служби без поважних причин, не повідомляв та проводив час на власний розсуд, чим ухилився від проходження військової служби з 28.08.2025 по 06.01.2026.
Крім того, у порушення зазначених вище норм законодавства України, солдат ОСОБА_4 , будучи раніше неодноразово судимим, в тому числі за злочини проти власності, востаннє 28.10.2021 Тульчинським районним судом Вінницької області за ч. 2 ст. 289 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років і 6 місяців, за що судимість в законному порядку не знята та не погашена на шлях виправлення не став та вчинив новий умисний корисливий злочин за наступних обставин.
Так, 06.01.2026 року близько 02:58 год., ОСОБА_4 проходив поряд з територію магазину № 488, ТОВ «Фора», розташованого за адресою: вул. Миколи Леонтовича, 50, м. Тульчин Вінницької області, який належить ТОВ «Фора» м. Вишневе, Київської області, вул. Промислова, 5 та в цей час в останнього виник умисел на вчинення крадіжки чужого майна з території вказаного магазину.
Продовжуючи злочинні дії, направлені на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_4 усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, переконавшись у відсутності власника та сторонніх осіб, які б могли усвідомлювати його злочинні дії, переліз через паркан, тим самим незаконно проникнув на територію магазину № 488, ТОВ «Фора», розташованого за адресою: вул. Миколи Леонтовича, 50, м. Тульчин Вінницької області, де виявив на бетонному майданчику, поряд з службовими приміщеннями, металевий візок покупця торгової марки «Avant» моделі «185 N», належний ТОВ «Фора».
З метою протиправного заволодіння чужим майном яке з законних підстав належить іншій особі, ОСОБА_4 , діючи умисно, усвідомлюючи, що металевий візок покупця торгової марки «Avant» моделі «185 N», завідомо є чужим для нього, тобто таким, що перебуває у власності іншої особи, переслідуючи мету власного збагачення за рахунок інших осіб, протиправно, таємно, повторно, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільне небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його суспільне небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, шляхом вільного доступу протиправно заволодів металевим візком

покупця торгової марки «Avant» моделі «185 N» вартістю 3682,00 гривні, що належать ТОВ «Фора», після чого з місця події зник, таким чином розпорядився викраденим майном на власний розсуд, завдавши своїми діями потерпілому ТОВ «Фора», майнового збитку на вказану суму.
Таким чином, ОСОБА_4 , обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. ч.5 ст. 407, ч.4 ст. 185 КК України, а саме нез`явленні вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад три доби вчинене в умовах воєнного стану та таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану. 
До суду представлено угоду про визнання винуватості від 14.07.2026, укладену між стороною обвинувачення процесуальним прокурором Тульчинської окружної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участю захисника ОСОБА_5 , за письмовою згодою представника потерпілого ОСОБА_6 , відповідно до якої обвинувачений ОСОБА_4 , беззастережно та повністю визнав свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ст. ст. 407 ч.5, 185 ч.4 КК України. 
Сторони, з врахуванням обставин кримінального провадження, погодились на призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_4 :
- за ч.4 ст. 185 КК України у виді позбавленні волі строком на п`ять років;
- за ч.5 ст. 407 КК України у виді п`яти років трьох місяців позбавлення волі;
- на підставі ч.1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді п`яти років трьох місяців позбавлення волі.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання за цим вироком у виді п`яти років трьох місяців позбавлення волі частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Тульчинського районного суду Вінницької області від 28.10.2021 (ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 27.05.2024 ОСОБА_4 звільнений умовно-достроково від відбування основного покарання у виді позбавлення волі, для проходження військової служби за контрактом, як особа, яка виявила бажання проходити військову службу за контрактом, на залишок невідбутого строку покарання 3 роки 9 місяців)та визначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді п`яти років шести місяців позбавлення волі.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати в строк покарання ОСОБА_4 попереднє ув`язнення з 06.01.2026 по день набрання вироком законної сили з розрахунку, що одному дню позбавлення волі відповідає один день попереднього ув`язнення.
Строк відбування покарання ОСОБА_4  обчислювати з дня набрання даним вироком законної сили.
В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`ясненні сторонам угоди.
В судовому засіданні прокурор висловив позицію щодо затвердження угоди про визнання винуватості.
Представник потерпілого в судове засідання не з`явився, матеріали справи містять клопотання про розгляд справи у відсутність представника потерпілого, а також письмову заяву про надання згоди на укладення угоди про визнання винуватості.
Обвинувачений ОСОБА_4 вказав, що він просить суд затвердити угоду про визнання винуватості, яка укладена ними добровільно без будь-якого примусу, з усіма правами передбаченими ст. 474 КПК України та наслідками затвердження вказаної угоди він ознайомлений та їх розуміє. Також він повністю погоджується із узгодженою мірою покарання, при цьому зазначив, що вину визнає повністю, а також встановленні в обвинувальному акті обставини справи.
Захисник обвинуваченого підтримав позицію останнього щодо затвердження угоди.
Суд, вивчивши зібрані по справі докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 , у нез`явленні вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад три доби вчинене в умовах воєнного стану, в судовому засіданні доведена в повному обсязі, а тому його дії вірно кваліфіковано за ст. 407 ч.5 КК України.

Також в судовому засіданні доведена вина обвинуваченого і в таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану, в зв`язку з цим дії останнього підлягають кваліфікації за ст. 185 ч.4 КК України.
До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд відносить щире каяття в скоєних злочинах, участь обвинуваченого в захисті суверенітету держави, отримання поранення внаслідок бойових дій.
Обтяжуючими покарання обставинами, є вчинення кримінального правопорушення передбаченого ст. 185 ч.4 КК України в стані алкогольного сп`яніння. 
Вирішуючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості судом встановлено, що вона відповідає вимогам ст. ст. 468-472 КПК України, обвинувачений добровільно, без будь-якого примусу погодився на її укладання, ознайомлений та усвідомлює обмеження права на оскарження вироку, а також наслідки невиконання угоди.
Відповідно до положень п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів (крім кримінальних проваджень щодо корупційних кримінальних правопорушень та кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією).
Абзацом 2 п.3 ч.4 цього Кодексу визначено, що угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.
Судом встановлено, що умови угоди про визнання винуватості відповідають вимогам КК України та КПК України та на її основі може бути ухвалений вирок, оскільки умови угоди не порушують прав, свобод та інтересів сторін, укладення угоди було добровільним, представник потерпілого надав згоду на її укладення, очевидна можливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань, є фактичні підстави для визнання винуватості обвинуваченого. Крім того, суд бере до уваги той факт, що узгоджені сторонами вид і міра покарання, є відповідними ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та характеристиці особи обвинуваченого.
За таких обставин, враховуючи позицію учасників судового розгляду, суд прийшов до висновку про затвердження угоди про визнання винуватості та ухваленні вироку.
Стосовно запобіжного заходу, суд враховуючи позицію сторін, вважає, що до вступу вироку в законну силу, запобіжний захід обраний відносно обвинуваченого у вигляді тримання під вартою підлягає залишенню без змін.
Процесуальні витрати понесенні на проведення експертиз, підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_4 , в дохід держави в повному обсязі, в сумі 3475,12 грн. 
Питання речових доказів судом вирішено відповідно до вимог ст. 100 КПК України. 
На підставі викладеного, керуючись ст. 407 ч.5, 185 ч.4, 72 КК України, ст. ст. 368-371, 373-376, 474-475, 615 КПК України, суд –
У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 14.07.2026, укладену між стороною обвинувачення процесуальним прокурором Тульчинської окружної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участю захисника ОСОБА_5 , за письмовою згодою представника потерпілого ОСОБА_6 , відповідно до якої обвинувачений ОСОБА_4 , в кримінальному провадженні № 62025240040005381 внесеному в ЄРДР від 10.12.2025,

по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.5 ст. 407, ч.4 ст. 185 КК України. 
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 5 ст. 407, ч.4 ст. 185 КК України і призначити йому узгоджену міру покарання:
- за ч.5 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі строком на п`ять років і три місяці;
- за ч.4 ст. 185 КК України у виді п`яти років позбавлення волі;
На підставі ч.1 ст. 70 КК України, призначити ОСОБА_4 покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді п`яти років трьох місяців позбавлення волі.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання за сукупністю вироків, у виді п`яти років шести місяців позбавлення волі, приєднавши до призначеного покарання за цим вироком частково невідбуту частину покарання за вироком Тульчинського районного суду Вінницької області від 28.10.2021.
Згідно ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати в строк покарання ОСОБА_4 попереднє ув`язнення з 06.01.2026 по день набрання вироком законної сили з розрахунку, що одному дню позбавлення волі відповідає один день попереднього ув`язнення.
Строк відбування покарання ОСОБА_4  обчислювати з дня набрання даним вироком законної сили.
Запобіжний захід до вступу вироку в законну відносно ОСОБА_4 залишити без змін – тримання під вартою.
Стягнути із засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 в дохід держави понесенні процесуальні витрати на залучення експертів в сумі 3475,12 грн. (три тисячі чотириста сімдесят п`ять гривень 12 коп.).
Речові докази: 
- сліди пальців рук, які 06.01.2026 вилучено в ході огляду металевого закупівельного візку - знищити;
- закупівельний візок «Avant 185 N» з сидінням, 112002656502, 112002656502, який належить ТОВ «Фора» – повернути товариству, скасувавши арешт накладений ухвалою слідчого судді Тульчинського районного суду від 09.01.2026, на вищевказане майно, в кримінальному провадженні № 12026020180000008 внесеному в ЄРДР від 06.01.2026, об`єднане з кримінальним провадженням № 62025240040005381 внесеному в ЄРДР від 10.12.2025.
- DVD-R диск з скопійованим на нього відеозаписами з камер відео нагляду магазину № 488, які визнано речовими доказами відповідно до постанови слідчого від 09.01.2026, і які не досліджувались в судовому засіданні – зберігати при матеріалах кримінального провадження в сторони обвинувачення.
На вирок суду може бути подана апеляційна скарга, з підстав передбачених ст. 374 КПК України, до Вінницького апеляційного суду через Тульчинський районний суд протягом тридцяти діб з дня його проголошення.
Копію вироку негайно вручити сторонам.
Відповідно до вимог ст. 615 ч.15 КПК України, в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд обмежився проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Суддя