ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 вересня 2026 року | справа № 380/13643/26

Львівський окружний адміністративний суд у складі судді Желік О.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - відповідач, Головне управління ПФУ у Львівській області), у якому просить:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо не проведення індексації пенсії ОСОБА_1 із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, який визначено за 2022-2024 роки - 15057,09 грн у розмірі 1,121;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити з 01 березня 2026 року перерахунок (індексацію) та виплату пенсії ОСОБА_1 шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії за 2022-2024 роки - 15057,09 грн на коефіцієнт збільшення 1,121 та у зв`язку з чим провести перерахунок та виплату пенсії з 01 березня 2026 року.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ у Львівській області та отримує пенсію згідно із Законом України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Вказав, що листом від 05.12.2025 №30398-32704/Г-03/8-1300/25 відповідач надав йому копії рішення про перерахунок пенсії з дня її призначення 09.01.2025 та розрахунку заробітку для обчислення, з яких вбачається, що середньомісячний заробіток для обчислення пенсії визначено у сумі 45289,92грн із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком, а саме за 2022-2024 роки - 15057,09грн. Позивач стверджує, що норми частини другої статті 42 Закону №1058-IV та положення Порядку проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 цього Закону, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.02.2019 №124, регулюють одні й ті самі відносини щодо індексації пенсій, проте суперечать одне одному, а тому при їх застосуванні слід керуватися нормами Закону, який має вищу юридичну силу. На думку позивача, під час проведення індексації відповідач був зобов`язаний застосувати коефіцієнт збільшення до того показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який був врахований для обчислення його пенсії під час її призначення (15057,09грн), а не до умовного показника станом на 01жовтня 2017 року. Позивач вважає, що його пенсія підлягає індексації з 01березня 2026 року із застосуванням коефіцієнта збільшення 1,121, у зв`язку з чим звернувся до суду із цим позовом.
Ухвалою судді від 06.07.2026 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами; відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву.
На адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому проти позову заперечено. В обґрунтування заперечень відповідач зазначив, що пенсійне забезпечення в Україні здійснюється відповідно до Закону №1058-IV, який є спеціальним нормативно-правовим актом у сфері пенсійного забезпечення. Вказав, що ОСОБА_1 перебуває на обліку та з 23.05.2012 отримував пенсію за вислугу років, а з 09.01.2025 відповідно до його заяви від 09.01.2025 переведений на пенсію за віком згідно із Законом №1058-IV. Зазначив, що на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10.04.2025 у справі №380/4421/25 проведено перерахунок пенсії за віком з 09.01.2025 з урахуванням частини другої статті 40 Закону №1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2022-2024 роки - 15057,09грн, а середньомісячний заробіток для обчислення пенсії визначено у сумі 45289,92грн. Відповідач вказав, що з 01.03.2026 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2026 №236 проведено індексацію заробітку на коефіцієнт збільшення показника середньої заробітної плати 1,024, унаслідок чого показник середньої заробітної плати за 2022-2024 роки становить 15418,46грн (15057,09*1,024), а розмір пенсійної виплати з 01.03.2026 становить 16077,47грн. Зазначив, що розмір пенсійної виплати обчислено правильно, відповідно до норм чинного пенсійного законодавства. Просив у задоволенні позову відмовити повністю.
Суд дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази та встановив такі обставини справи.
ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області. З 23.05.2012 позивач отримував пенсію за вислугу років, а з 09.01.2025 відповідно до заяви від 09.01.2025 його переведено на пенсію за віком згідно із Законом України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV).
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 10.04.2025 у справі №380/4421/25 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити ОСОБА_1 з 09.01.2025 перерахунок та виплату пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачені страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком, а саме за 2022, 2023 та 2024 роки.
На виконання зазначеного судового рішення відповідачем проведено перерахунок пенсії позивача за віком з 09.01.2025 з урахуванням частини другої статті 40 Закону №1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2022-2024 роки - 15057,09грн. Середньомісячний заробіток для обчислення пенсії визначено у сумі 45289,92грн, індивідуальний коефіцієнт заробітної плати - 3,00788, індивідуальний коефіцієнт стажу - 0,34667. Наведене підтверджується рішенням про перерахунок пенсії від 24.11.2025 та розрахунком заробітку для обчислення.
З 01.03.2026 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2026 №236 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткові заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2026 році» відповідачем проведено індексацію (перерахунок) пенсії позивача шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2022-2024 роки (15057,09грн) на коефіцієнт збільшення 1,024. Унаслідок індексації показник середньої заробітної плати становить 15418,46грн (15057,09*1,024), середньомісячний заробіток для обчислення пенсії - 46376,88грн, а розмір пенсійної виплати з 01.03.2026 - 16077,47грн, що підтверджується рішенням про перерахунок пенсії від 27.02.2026 та розрахунком заробітку для обчислення.
Вважаючи, що індексація пенсії з 01.03.2026 мала бути проведена шляхом збільшення показника середньої заробітної плати за 2022-2024 роки (15057,09грн) на коефіцієнт 1,121, а не 1,024, позивач звернувся до суду із цим позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам сторін, суд зазначає таке.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Стаття 46 Конституції України гарантує право громадян на соціальний захист, що включає право на пенсійне забезпечення, яке має забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначаються Законом №1058-IV, який є спеціальним нормативно-правовим актом у сфері пенсійного забезпечення.
Частиною другою статті 40 Закону №1058-IV встановлено, що заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ік : К), де Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.
Згідно з частиною другою статті 42 Закону №1058-IV для забезпечення індексації пенсії щороку з 1 березня проводиться перерахунок раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії. Показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який застосовується для обчислення пенсії, щороку збільшується на коефіцієнт, що відповідає 50 відсоткам показника зростання споживчих цін за попередній рік та 50 відсоткам показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року, в якому проводиться збільшення, порівняно з трьома календарними роками, що передували року, який є попереднім щодо року, в якому проводиться збільшення. Розмір та порядок такого збільшення визначаються у межах бюджету Пенсійного фонду за рішенням Кабінету Міністрів України.
Механізм проведення такого перерахунку деталізовано Порядком проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.02.2019 №124 (далі - Порядок №124).
Пунктами 2 та 3 Порядку №124 визначено, які саме пенсії підлягають перерахунку, і пенсія позивача, призначена (переведена на пенсію за віком) відповідно до Закону №1058-IV, підпадає під дію цього Порядку.
На виконання частини другої статті 42 Закону №1058-IV та Порядку №124 Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 25.02.2026 №236 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткові заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2026 році» (далі - постанова №236), якою визначено порядок та розміри проведення індексації пенсій з 01.03.2026.
Аналіз положень частини другої статті 42 Закону №1058-IV, Порядку №124 та постанови №236 у взаємозв`язку з практикою Верховного Суду дає підстави для висновку, що індексація пенсії проводиться шляхом збільшення саме того показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, який був фактично врахований для обчислення конкретної пенсії під час її призначення, а не умовного (усередненого) показника станом на 01жовтня 2017 року у розмірі 3764,40грн.
У постанові від 13.01.2025 у справі №160/28752/23 Верховний Суд дійшов висновку, що при проведенні перерахунку пенсій, призначених у 2020-2023 роках згідно із Законом №1058-IV, у зв`язку з щорічною індексацією збільшенню підлягає показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески та який безпосередньо враховувався для обчислення такої пенсії при її призначенні, як це передбачено частиною другою статті 42 Закону №1058-IV. Аналогічних висновків Верховний Суд дійшов у постановах від 27.01.2025 у справі №620/7211/24 та від 16.04.2025 у справі №200/5836/24 (ухваленій Судовою палатою для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду), у яких зазначено, що для індексації підлягає збільшенню показник середньої заробітної плати, фактично застосований при обчисленні конкретної пенсії, а не умовно встановлений базовий показник станом на 01жовтня 2017 року, як це передбачено Порядком №124.
Наведена правова позиція Верховного Суду ґрунтується на тому, що у разі суперечності між нормами підзаконного акта (Порядку №124) та нормами закону (частини другої статті 42 Закону №1058-IV) застосуванню підлягають норми закону, який має вищу юридичну силу. Ця правова позиція узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Разом з тим, оцінюючи фактичні обставини цієї справи у взаємозв`язку з наведеними висновками Верховного Суду, суд зазначає таке.
Із матеріалів справи слідує, що при індексації пенсії позивача з 01.03.2026 відповідач застосував коефіцієнт збільшення саме до того показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2022-2024 роки (15057,09грн), який був фактично врахований для обчислення пенсії позивача під час її призначення (переведення на пенсію за віком) з 09.01.2025, а не до умовного показника станом на 01 жовтня 2017 року (3764,40грн). Отже, порядок індексації, застосований відповідачем, відповідає наведеним висновкам Верховного Суду щодо застосування частини другої статті 42 Закону №1058-IV, на які посилається позивач.
Таким чином, спір між сторонами зводиться не до вибору показника, до якого застосовується індексація, а до розміру коефіцієнта збільшення, який підлягає застосуванню при проведенні індексації з 01.03.2026: позивач наполягає на застосуванні коефіцієнта 1,121, тоді як відповідач застосував коефіцієнт 1,024.
Вирішуючи це питання, суд виходить з такого.
Пунктом 1 постанови №236 установлено, що з 01.03.2026 перерахунок пенсій згідно з Порядком №124 проводиться із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, у розмірі 1,121 з урахуванням положень, передбачених пунктом 3 цієї постанови.
Водночас постановою №236 запроваджено диференційований підхід до розміру коефіцієнта збільшення залежно від року призначення пенсії. З метою зменшення диспропорцій у розмірах пенсій, призначених у різні роки, для пенсій, призначених відповідно до Закону №1058-IV за зверненнями, що надійшли до 31грудня 2025 року, застосовуються окремі коефіцієнти збільшення показників середньої заробітної плати, застосованих при обчисленні таких пенсій. Коефіцієнт збільшення 1,121 застосовується до пенсій, призначених включно по 31грудня 2020 року. Для пенсій, призначених у наступні роки, встановлено інші (нижчі) коефіцієнти збільшення, зокрема для пенсій, призначених у 2025 році, - 1,024.
Судом установлено, що пенсію за віком позивачу призначено (переведено з пенсії за вислугу років на пенсію за віком) з 09.01.2025, тобто у 2025 році. За таких обставин при індексації пенсії позивача з 01.03.2026 відповідно до положень постанови №236 підлягав застосуванню коефіцієнт збільшення 1,024, а не 1,121, як помилково стверджує позивач.
Отже, відповідач, застосувавши при індексації пенсії позивача з 01.03.2026 коефіцієнт збільшення 1,024 до показника середньої заробітної плати за 2022-2024 роки (15057,09грн), який був врахований для обчислення пенсії позивача під час її призначення, діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені частиною другою статті 42 Закону №1058-IV, Порядком №124 та постановою №236.
Суд відхиляє доводи позивача про наявність у нього права на індексацію пенсії з 01.03.2026 із застосуванням коефіцієнта збільшення 1,121, оскільки такий коефіцієнт відповідно до постанови №236 застосовується виключно до пенсій, призначених включно по 31грудня 2020 року. Пенсію ж позивача призначено (переведено на пенсію за віком) у 2025 році, а тому підстав для застосування коефіцієнта 1,121 немає. Застосування до пенсії позивача коефіцієнта 1,121 суперечило б положенням постанови №236 та меті диференціації розмірів індексації залежно від року призначення пенсії.
Висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 13.01.2025 у справі №160/28752/23, від 27.01.2025 у справі №620/7211/24 та від 16.04.2025 у справі №200/5836/24, на які посилається позивач, не спростовують правомірності дій відповідача. Зазначені висновки стосуються ситуацій, у яких пенсійний орган проводив індексацію шляхом збільшення умовного показника середньої заробітної плати станом на 01жовтня 2017 року (3764,40грн) замість показника, фактично врахованого при обчисленні конкретної пенсії. У справі, що розглядається, така ситуація відсутня, оскільки відповідач застосував коефіцієнт збільшення саме до показника середньої заробітної плати за 2022-2024 роки (15057,09грн), врахованого при призначенні пенсії позивача. Питання ж розміру коефіцієнта збільшення, який залежить від року призначення пенсії та визначається постановою №236, зазначені постанови Верховного Суду не вирішували, а відтак у цій частині не є релевантними для обставин справи, що розглядається.
Посилання позивача на суперечність Порядку №124 частині другій статті 42 Закону №1058-IV у частині застосування показника станом на 01 жовтня 2017 року не має значення для вирішення цього спору, оскільки відповідач при індексації пенсії позивача такий показник не застосовував, а виходив з показника, врахованого при призначенні пенсії позивача, що відповідає як положенням статті 42 Закону №1058-IV, так і наведеним висновкам Верховного Суду.
Будь-яких інших обставин, які б вимагали детальної відповіді або спростування, сторонами у заявах по суті справи не зазначено та з матеріалів справи судом не встановлено.
Частиною першою статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Перевіривши оскаржувані дії відповідача на предмет відповідності критеріям, визначеним у частині другій статті 2 КАС України, суд дійшов висновку, що такі дії вчинені на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому підстави для визнання їх протиправними відсутні.
Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно з частиною першою статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
У пункті 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, з урахуванням встановленого КАС України обов`язку доведення правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, суд дійшов висновку, що дії відповідача щодо проведення індексації пенсії позивача з 01.03.2026 є правомірними, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, а позивача звільнено від сплати судового збору, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 2, 8-10, 14, 72-79, 90, 139, 241-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду, з урахуванням гарантій, встановлених пунктом 3 Розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя  Желік О.М.