ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА _01054, _м.Київ, _вул.Б.Хмельницького,44-В, _тел. _(044) _334-68-95, _E-mail: _inbox@ki.arbitr.gov.ua
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
14.07.2026 | Справа № 910/4592/26

Господарський суд міста Києва у складі судді Демидової М.О., за участю секретаря судового засідання Молот Н.М., розглянувши матеріали справи
за позовом  ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) 
до 1)Товариства з обмеженою відповідальністю «ДРІМ ПРОФІТ» (01032, вул. Жилянська, буд.114, офіс 6, м. Київ, код 43586017) 
2)Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації (01030,вул. Хмельницького Богдана, буд.24, м. Київ, код 37405111) 
про  визнання припиненими трудових відносин, зобов`язання вчинити дії
Представники сторін:
від позивача: не прибув;
від відповідача1 : не прибув;
від відповідача 2: не прибув;
ВСТАНОВИВ:
22.04.2026 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДРІМ ПРОФІТ» та Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання припиненими трудових відносин, зобов`язання вчинити дії.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивача призначено директором ТОВ «ДРІМ ПРОФІТ» згідно з Протоколом №04 від 17.07.2020. 18.12.2025 подано заяву про звільнення з 05.01.2026, однак вона не розглянута, а скликані збори 21.01.2026 не відбулися (Акт №01 від 21.01.2026). У зв`язку з бездіяльністю учасників та неможливістю звільнення в позасудовому порядку, позивач звернулась до суду, з вимогами про:
- припинити трудові відносити між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДРІМ ПРОФІТ» у зв`язку із звільненням ОСОБА_1 з посади керівника Товариства з обмеженою відповідальністю «ДРІМ ПРОФІТ» з дати набрання рішенням суду законної сили;
- зобов`язати Шевченківську районну в місті Києві державну адміністрацію внести запис про виключення з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запис про ОСОБА_1 , як керівника Товариства з обмеженою відповідальністю «ДРІМ ПРОФІТ».
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.04.2026 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, постановлено позивачу протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху усунути недоліки позовної заяви шляхом надання суду доказів сплати судового збору (на рахунок Господарського суду міста Києва).
29.04.2026 в межах строку, встановленого ухвалою суду від 27.04.2026, від позивача надійшла заява із усуненими недоліками на виконання ухвали суду від 27.04.2026.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.05.2026 відкрито провадження у справі № 910/4592/26 за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 09.06.2026 о 11:00 год; учасникам справи встановлено строки для подачі письмових заяв по суті позовних вимог (ухвала суду доставлена позивачу та відповідачу 2 до їх електронних кабінетів в ЄСІТС 11.05.2026, що підтверджується довідками про доставку електронного листа; ухвала суду була направлена відповідачу 1 засобами поштового зв`язку, однак повернулася до суду у зв`язку з неотриманням її відповідачем, що підтверджується конвертом із відміткою оператора поштового зв`язку, долученим до матеріалів справи).
Ухвалою суду від 26.05.2026 судове засідання призначено на 30.06.2026 о 12:00 год.
У судовому засіданні 30.06.2026 брав участь повноважний представник позивача. Представники відповідачів не з`явились, про місце, час та дату проведення судового засідання повідомлені належним чином.
У судовому засіданні 30.06.2026 протокольно ухвалено закрити підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 14.07.2026 об 11:40 год.
Ухвалою суду від 30.06.2026 відповідачів повідомлено про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 14.07.2026 об 11:40 год.
14.07.2026 через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява про розгляд справи без участі його представника.
У судове засідання 14.07.2026 представник сторін не з`явились, про місце, час та дату проведення судового засідання повідомлені належним чином.
Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані докази, суд встановив такі фактичні обставини.
Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань єдиним учасником Товариства з обмеженою відповідальністю «ДРІМ ПРОФІТ» (код 43586017) є Товариство з обмеженою відповідальністю «РОСТ ПРОМІНДУСТРІЯ» (код 42157260), розмір частки якого у статутному капіталі товариства становить 5 500 000,00 грн, що складає 100 % статутного капіталу товариства. 
17.07.2020 Протоколом № 4 Загальних зборів учасників ТОВ «ДРІМ ПРОФІТ» ОСОБА_1 призначено директором Товариства з 18.07.2020 та уповноважено здійснити державну реєстрацію відповідних змін. 
Після призначення ОСОБА_1 виконувала обов`язки директора ТОВ «ДРІМ ПРОФІТ». Єдиним учасником Товариства є ТОВ «РОСТ ПРОМІНДУСТРІЯ», якому належить частка у статутному капіталі у розмірі 5 500 000,00 грн, що становить 100 % статутного капіталу товариства. 
Протягом останніх двох років ТОВ «ДРІМ ПРОФІТ» фактично не здійснювало господарської діяльності, заробітна плата директору не виплачувалась, а учасник товариства самоусунувся від управління товариством та не виходив на зв`язок. 
18.11.2025 ОСОБА_1 склала письмову заяву про звільнення з посади директора ТОВ «ДРІМ ПРОФІТ» за власним бажанням із 05.01.2026 відповідно до статті 38 Кодексу законів про працю України. 
18.12.2025 зазначена заява була подана учаснику товариства, а також директором товариства було прийнято рішення про скликання позачергових загальних зборів учасників для вирішення питання щодо її звільнення. 
18.12.2025 директором ТОВ «ДРІМ ПРОФІТ» було направлено учаснику товариства - ТОВ «РОСТ ПРОМІНДУСТРІЯ», письмове повідомлення про проведення позачергових загальних зборів учасників, призначених на 21.01.2026 на 10:00 год. за адресою: м. Київ, вул. Жилянська, 114, офіс 6. До порядку денного було включено питання про обрання голови зборів та звільнення ОСОБА_1 з посади директора товариства. 
18.12.2025 повідомлення про проведення позачергових загальних зборів та заява про звільнення були направлені на адресу учасника товариства рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення. Опис вкладення підтверджує направлення чотирьох документів, а саме: копії заяви про звільнення, заяви про звільнення, повідомлення про проведення позачергових загальних зборів для загальних зборів та повідомлення учаснику товариства. 
05.01.2026 настав визначений у заяві позивача день звільнення за власним бажанням, однак рішення учасником товариства щодо припинення її повноважень директора прийнято не було. 
21.01.2026 позачергові загальні збори учасників ТОВ «ДРІМ ПРОФІТ» не відбулися у зв`язку з неявкою учасника товариства. З цього приводу директором складено Акт № 1 про неявку учасників на позачергові загальні збори, який підписано також трьома свідками. 
У зв`язку з неявкою учасника товариства рішення щодо звільнення ОСОБА_1 з посади директора не приймалося, новий керівник товариства не був призначений, а відомості щодо позивача як керівника товариства залишилися в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб.
Оскільки учасником товариства не було прийнято рішення щодо звільнення позивача з посади директора, а позивач була позбавлена можливості реалізувати своє право на припинення трудових відносин у позасудовому порядку, 21.04.2026 вона звернулася до Господарського суду міста Києва з цим позовом.
Надавши правову оцінку спірним правовідносинам, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову у повному обсязі з наведених нижче підстав.
Відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. 
Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань єдиним учасником Товариства з обмеженою відповідальністю «ДРІМ ПРОФІТ» (код 43586017) є Товариство з обмеженою відповідальністю «РОСТ ПРОМІНДУСТРІЯ» (код 42157260), керівником Товариства та особою, яка має право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, значиться ОСОБА_1 .
Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 30 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» до компетенції загальних зборів учасників належать обрання одноосібного виконавчого органу товариства або членів колегіального виконавчого органу (всіх чи окремо одного або декількох з них), встановлення розміру винагороди членам виконавчого органу товариства.
За приписами ч. 4 ст. 39 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» виконавчий орган товариства є одноосібним. Назвою одноосібного виконавчого органу є «директор», якщо статутом не передбачена інша назва.
Відповідно до ч. 13 ст. 39 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» повноваження одноосібного виконавчого органу можуть бути припинені лише шляхом обрання нового одноосібного виконавчого органу або тимчасового виконувача його обов`язків. У разі припинення повноважень одноосібного виконавчого органу договір із цією особою вважається припиненим.
Таким чином, питання припинення повноважень директора та призначення нового керівника належить до виключної компетенції загальних зборів учасників товариства. Водночас неприйняття учасником товариства відповідного рішення або ухилення від його прийняття не може позбавляти директора права на припинення трудових відносин та змушувати його безстроково виконувати обов`язки керівника. У разі неможливості реалізації права на звільнення в позасудовому порядку директор має право на судовий захист шляхом звернення до суду з вимогою про припинення трудових відносин.
Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.
Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
Використання примусової праці забороняється. Не вважається примусовою працею військова або альтернативна (невійськова) служба, а також робота чи служба, яка виконується особою за вироком чи іншим рішенням суду або відповідно до законів про воєнний і про надзвичайний стан.
Конституційний Суд України у Рішеннях від 07.07.2004 № 14-рп/2004, від 16.10.2007 № 8-рп/2007 та від 29.01.2008 № 2-рп/2008 визначене статтею 43 Конституції України право на працю розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом.
Відповідно до ч. 1 ст. 21 Кодексу законів про працю України, трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовим договором можуть встановлюватися умови щодо виконання робіт, які вимагають професійної та/або часткової професійної кваліфікації, а також умови щодо виконання робіт, які не потребують наявності у особи професійної або часткової професійної кваліфікації.
Відповідно до ч. 4 ст. 22 Кодексу законів про працю України, будь-яке пряме або непряме обмеження трудових прав при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається.
Підставами припинення трудового договору, зокрема, є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (п. 4 ч. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України).
Відповідно до ст. 38 Кодексу законів про працю України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це роботодавця письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до закладу освіти; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю І групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), роботодавець повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.
Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботу і не вимагає розірвання трудового договору, роботодавець не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.
Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо роботодавець не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.
У постанові Верховного Суду від 24.12.2019 у справі № 758/1861/18 зазначено, що відповідно до трудового законодавства України керівник товариства (директор), як і будь-який інший працівник, має право звільнитися за власним бажанням, письмово попередивши власника або уповноважений ним орган про таке звільнення не пізніше ніж за два тижні.
Особливість припинення трудових відносин із директором товариства полягає в тому, що вирішення питання про припинення його повноважень та обрання нового керівника належить до виключної компетенції загальних зборів учасників товариства. Водночас бездіяльність учасників товариства щодо розгляду заяви директора про звільнення не може позбавляти його права на припинення трудових відносин та судовий захист цього права.
У випадку неприйняття загальними зборами учасників товариства рішення щодо звільнення керівника, зокрема, внаслідок неявки учасника товариства та непроведення загальних зборів, керівник з метою захисту свого права на припинення трудових відносин має право звернутися до суду з вимогою про припинення трудових відносин.
Суд зазначає, що праву директора товариства на звільнення за власним бажанням кореспондує обов`язок учасника товариства розглянути подану ним заяву про звільнення, провести загальні збори учасників та вирішити питання щодо припинення повноважень директора і призначення нового виконавчого органу товариства.
Як вбачається з матеріалів справи, 18.12.2025 позивачем на адресу єдиного учасника Товариства з обмеженою відповідальністю «ДРІМ ПРОФІТ» - ТОВ «РОСТ ПРОМІНДУСТРІЯ», направлено заяву ОСОБА_1 про звільнення з посади директора за власним бажанням з 05.01.2026, а також повідомлення про скликання позачергових загальних зборів учасників ТОВ «ДРІМ ПРОФІТ», призначених на 21.01.2026 о 10 год. 00 хв. за місцезнаходженням товариства: м. Київ, вул. Жилянська, буд. 114, офіс 6. До порядку денного було включено питання щодо звільнення ОСОБА_1 з посади директора за власним бажанням та призначення нового керівника товариства. 
Направлення позивачем зазначених документів учаснику товариства підтверджується наявними в матеріалах справи описом вкладення до цінного листа, поштовою накладною, фіскальним чеком та відомостями про відстеження поштового відправлення, згідно з якими поштове відправлення було повернуто відправнику у зв`язку із закінченням строку його зберігання. 
21.01.2026 ОСОБА_1 складено Акт № 01 про неявку учасників ТОВ «ДРІМ ПРОФІТ» на позачергові загальні збори, відповідно до якого загальні збори учасників товариства, призначені на 21.01.2026, не відбулися у зв`язку з неявкою єдиного учасника товариства, внаслідок чого кворум для проведення загальних зборів був відсутній. 
Матеріали справи не містять доказів отримання учасником товариства повідомлення про проведення загальних зборів, подання ним будь-яких заперечень щодо звільнення позивача, повідомлення про причини неявки на збори чи вчинення інших дій, спрямованих на вирішення питання про припинення повноважень директора товариства.
Таким чином, ОСОБА_1 вчинила всі необхідні дії та дотрималася встановленого законом порядку припинення трудових відносин з ТОВ «ДРІМ ПРОФІТ». Зокрема, позивач подала заяву про звільнення за власним бажанням, повідомила єдиного учасника товариства про її розгляд, належним чином скликала позачергові загальні збори учасників та забезпечила виконання вимог законодавства щодо порядку їх скликання. 
Разом з тим, загальні збори учасників ТОВ «ДРІМ ПРОФІТ» не відбулися у зв`язку з неявкою єдиного учасника товариства, а тому питання щодо звільнення позивача з посади директора та призначення нового керівника товариства не було розглянуто. Відповідно, позивач була позбавлена можливості реалізувати своє право на припинення трудових відносин у позасудовому порядку з причин, що не залежали від її волі. 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06.09.2023 у справі № 127/27466/20 дійшла висновку, що за відсутності рішення загальних зборів учасників товариства про звільнення керівника останній має право звернутися до суду за захистом свого права. При цьому належним та ефективним способом захисту є припинення трудових відносин за рішенням суду, а не визнання їх припиненими, оскільки трудові відносини у такому випадку припиняються з дати набрання судовим рішенням законної сили, а не ретроспективно з дати подання заяви про звільнення.
Враховуючи, що позивач виконала всі передбачені законом дії, необхідні для звільнення за власним бажанням, однак єдиний учасник товариства не забезпечив розгляд відповідної заяви та не прийняв рішення з цього питання, суд дійшов висновку, що позовна вимога про припинення трудових відносин між ОСОБА_1 та ТОВ «ДРІМ ПРОФІТ» підлягає задоволенню шляхом припинення таких трудових відносин з дати набрання цим рішенням законної сили.
Застосування такого способу захисту забезпечує баланс прав як керівника товариства, так і самого товариства, оскільки трудові відносини припиняються з дня набрання судовим рішенням законної сили, що не позбавляє товариство можливості реалізувати свої корпоративні права та вирішити питання щодо призначення нового керівника.
З огляду на викладене суд дійшов висновку про те, що належним способом захисту порушеного права позивача у цій справі є припинення трудових відносин між ОСОБА_1 та ТОВ «ДРІМ ПРОФІТ» з дати набрання цим рішенням законної сили.
Отже, в даному випадку належним та ефективним способом захисту прав та законних інтересів позивача є не визнання трудових відносин припиненими (визначення юридичного факту), а припинення трудових відносин між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДРІМ ПРОФІТ» з дати набрання рішенням суду законної сили у зв`язку зі звільненням ОСОБА_1 за власним бажанням з посади директора Товариства з обмеженою відповідальністю «ДРІМ ПРОФІТ» на підставі частини першої статті 38 Кодексу законів про працю України.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації внести відповідні зміни до відомостей про керівника Товариства з обмеженою відповідальністю «ДРІМ ПРОФІТ», що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме виключити з Єдиного державного реєстру відомості про ОСОБА_1 як керівника Товариства з обмеженою відповідальністю «ДРІМ ПРОФІТ», суд зазначає таке.
Згідно пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» державна реєстрація юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців (далі - державна реєстрація) - офіційне визнання шляхом засвідчення державою факту створення або припинення юридичної особи, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, відокремленого підрозділу юридичної особи, утвореної відповідно до законодавства іноземної держави, засвідчення факту наявності відповідного статусу громадського об`єднання, професійної спілки, її організації або об`єднання, політичної партії, організації роботодавців, об`єднань організацій роботодавців та їхньої символіки, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, зміни відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, про юридичну особу та фізичну особу - підприємця, а також проведення інших реєстраційних дій, передбачених цим Законом.
З аналізу приписів частини 1 статті 25 вищевказаного Закону слідує, що державна реєстрація та інші реєстраційні дії проводяться на підставі судових рішень, що набрали законної сили та тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі, а також що надійшли в електронній формі від суду або державної виконавчої служби відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, щодо зобов`язання вчинення реєстраційних дій.
За змістом пункту 3 частини 5 статті 25 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» суб`єкт державної реєстрації не пізніше наступного робочого дня з дати отримання судового рішення, передбаченого пунктом 2 частини першої цієї статті, проводить відповідну реєстраційну дію шляхом внесення запису до Єдиного державного реєстру (крім випадків, передбачених пунктами 1 та 2 цієї частини).
Статтею 16 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Названими нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.
Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.
Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі засоби правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань.
Крім того, Європейський суд вказав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.
Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.
Вимога захисту цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування, тобто ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25.07.2023 у справі №920/1034/21 та від 28.05.2020 у справі №910/7164/19.
Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам необхідно виходити з його ефективності. Це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.
Право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним, тому суд повинен відмовляти у задоволенні позовної вимоги, яка не відповідає ефективному способу захисту права чи інтересу.
Наведене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.06.2018 у справі №338/180/17, від 07.11.2018 у справі №488/5027/14-ц та у постанові Верховного суду від 17.01.2024 у справі №904/9070/21.
Водночас Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права або інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.
Вищевказаний висновок послідовно заснований у постановах Верховного Суду від 16.04.2024 у справі №927/238/22, від 20.03.2024 у справі №826/10598/17 та від 13.03.2024 у справі №910/12046/23.
За приписами частини 2 статті 5 Господарського процесуального кодексу України у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
З огляду на викладене у зв`язку з прийняттям судом рішення про припинення трудових відносин між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДРІМ ПРОФІТ» суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовної вимоги щодо зобов`язання Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації як суб`єкта державної реєстрації внести відповідні зміни до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань шляхом виключення відомостей про ОСОБА_1 як керівника Товариства з обмеженою відповідальністю «ДРІМ ПРОФІТ».
Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
За приписами частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідачі під час розгляду справи не надали суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги, як і не скористалися своїм правом на подання відзиву.
Приймаючи до уваги наведене вище у сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню у повному обсязі.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на відповідача.
Керуючись статтями 13, 73, 74, 76-80, 129, 178, 202, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, суд-

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДРІМ ПРОФІТ» та Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації про припинення трудових відносин та зобов`язання вчинити дії - задовольнити повністю.
2. Припинити трудові відносини між ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДРІМ ПРОФІТ» (01032, м. Київ, вул. Жилянська, буд. 114, офіс 6, код 43586017) у зв`язку зі звільненням ОСОБА_1 з посади директора Товариства з обмеженою відповідальністю «ДРІМ ПРОФІТ» за власним бажанням на підставі частини першої статті 38 Кодексу законів про працю України з дати набрання цим рішенням законної сили.
3. Зобов`язати Шевченківську районну в місті Києві державну адміністрацію (01030, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, буд. 24, код 37405111) внести до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань зміни шляхом виключення відомостей про ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) як керівника Товариства з обмеженою відповідальністю «ДРІМ ПРОФІТ» (код ЄДРПОУ 43586017, 01032, м. Київ, вул. Жилянська, буд. 114, офіс 6).
4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДРІМ ПРОФІТ» (01032, м. Київ, вул. Жилянська, буд. 114, офіс 6, код 43586017) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 5 324 (п`ять тисяч триста двадцять чотири) грн 80 коп.
Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в строк, встановлений ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, та в порядку, передбаченому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.
З повним текстом рішення можна ознайомитись у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua/.
Повний текст рішення складено та підписано 24.07.2026.

Суддя Марія ДЕМИДОВА