| ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/43723/25 Суддя (судді) першої інстанції: Горобцова Я.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючий суддя  Парінов А.Б.,
судді:  Беспалов О.О.,
Кравченко Є.Д.,
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2025 року у справі за позовом Головного управління ДПС у м. Києві, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України до Товариства з обмеженою відповідальністю «АКТИВ НАФТА ПЛЮС» про стягнення коштів за податковим боргом, -

В С Т А Н О В И В:
29 серпня 2025 року о 09 годині 22 хвилині до Київського окружного адміністративного суду надійшла заява Головного управління ДПС у м. Києві про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "АКТИВ НАФТА ПЛЮС" (код ЄДРПОУ 43596140) коштів за податковим боргом у розмірі 1 143 699,33 грн. Заяву обґрунтовано тим, що заборгованість з податку на додану вартість виникла на підставі податкового повідомлення-рішення від 19 червня 2025 року № 570910407 та податкового повідомлення-рішення № 668310407 за податковою декларацією з податку на додану вартість № 9141464512, а 29 липня 2025 року платнику надіслано податкову вимогу від 29 липня 2025 року № 0015894-1303-2615.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2025 року заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків до 14 години 15 хвилин 29 серпня 2025 року. Суд зобов`язав заявника надати належні докази направлення іншій стороні заяви з додатками на її дійсну адресу, пояснення підстав передчасного надсилання 27 серпня 2025 року відповідачу копії заяви з додатками до спливу тридцяти календарних днів та оригінал платіжного документа про сплату судового збору в розмірі 3 028,00 грн. Копію цієї ухвали 29 серпня 2025 року надіслано на електронні адреси заявника та його представника, доставку підтверджено довідками від 29 серпня 2025 року.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2025 року заяву повернуто заявникові у зв`язку з невиконанням вимог ухвали про залишення заяви без руху станом на 14 годину 15 хвилин 29 серпня 2025 року. Суд першої інстанції виходив з того, що подана податковим органом заява про стягнення коштів є особливою формою позовної заяви; що податкові органи не належать до суб`єктів, визначених у статті 5 Закону України "Про судовий збір", звільнених від сплати судового збору; що адреса відправлення копії заяви є не точною; та що зі змісту заяви не встановлено підстави звернення із заявою та обставини, що підтверджуються доказами. Правовою опорою суд обрав постанову Верховного Суду від 17 березня 2020 року у справі № 1.380.2019.004760 та постанову Верховного Суду від 31 січня 2024 року у справі № 140/26236/23.
Не погоджуючись із ухвалою про повернення заяви, Головне управління ДПС у м. Києві подало апеляційну скаргу, в якій просить цю ухвалу скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
На обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що контролюючий орган звільнений від сплати судового збору відповідно до пункту 27 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», оскільки предметом заяви є стягнення податкового боргу, а суд першої інстанції помилково ототожнив таку заяву із заявою про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків, які мають різну правову природу, підстави та наслідки. Апелянт також вважає безпідставним висновок суду про неточність адреси направлення копії заяви, оскільки її надіслано за адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі, та зазначає, що процесуальний закон не забороняє надсилати іншій стороні копію заяви з додатками до спливу тридцяти календарних днів з дня направлення податкової вимоги. Крім того, апелянт вказує, що заява містить належне обґрунтування та підтверджується копіями податкових повідомлень-рішень, інтегрованою карткою платника і розрахунком податкового боргу, а строк звернення до суду дотримано, оскільки тридцятиденний строк, на його думку, обчислюється з дня безпосереднього направлення податкової вимоги.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, оцінює наведені доводи таким чином.
Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Особливості провадження у справах за зверненням податкових та митних органів визначено статтею 283 Кодексу адміністративного судочинства України. Згідно з пунктом 5 частини першої цієї статті провадження у справах за зверненням податкових та митних органів при здійсненні ними визначених законом повноважень здійснюється на підставі заяви таких органів щодо стягнення коштів за податковим боргом.
Відповідно до частини другої статті 283 цього Кодексу заява подається до суду першої інстанції протягом 24 годин з моменту встановлення обставин, що зумовлюють звернення до суду, за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом, у письмовій формі та повинна містити: 1) найменування адміністративного суду; 2) найменування, поштову адресу, а також номер засобу зв`язку заявника; 3) найменування, поштову адресу, а також номер засобу зв`язку, якщо такий відомий, щодо сторони, до якої застосовуються заходи, визначені частиною першою цієї статті; 4) підстави звернення із заявою, обставини, що підтверджуються доказами, та вимоги заявника; 5) перелік документів та інших матеріалів, що додаються; 6) підпис уповноваженої особи суб`єкта владних повноважень, що скріплюється печаткою.
За частиною третьою статті 283 цього Кодексу у разі недотримання вимог частини другої цієї статті суд повідомляє про це заявника та надає йому строк, але не більше ніж 24 години, для усунення недоліків. Невиконання вимог суду в установлений строк тягне за собою повернення заявнику заяви та доданих до неї документів.
А отже, повернення заяви є наслідком невиконання законних вимог суду, а вимоги, невиконання яких тягне такі наслідки, мають ґрунтуватися на приписах процесуального закону.
Стосовно судового збору колегія суддів встановила таке. Відповідно до частини третьої статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону. Частина перша статті 5 Закону України "Про судовий збір" визначає коло осіб, які звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. Пунктом 27 частини першої цієї статті, яким її доповнено Законом України від 03 листопада 2022 року № 2719-IX, чинним з 25 листопада 2022 року, від сплати судового збору звільнено "центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальні органи - в частині стягнення сум податкового боргу, заборгованості зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".
Головне управління ДПС у м. Києві є відокремленим підрозділом Державної податкової служби України - центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, а предметом поданої заяви є стягнення коштів за податковим боргом у розмірі 1 143 699,33 грн. А отже, заявник звільнений від сплати судового збору в силу прямої вказівки закону, і подання документа про сплату судового збору умовою відкриття провадження в цій справі не є.
Такий висновок відповідає сталій практиці касаційного суду. У постанові від 08 травня 2025 року у справі № 320/3566/24 Верховний Суд зазначив: "Позивач як територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, в силу пункту 27 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір" звільнений від сплати судового збору у цій справі, оскільки предметом її розгляду є стягнення податкового боргу. Позивач під час розгляду цієї справи в усіх судових інстанціях звільняється від сплати судового збору незалежно від виду заяви, скарги (позовна заява, апеляційна скарга, касаційна скарга тощо), а також виду оскаржуваного судового рішення (ухвала, постанова, рішення)". Такий самий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 21 квітня 2026 року у справі № 160/36557/25, а раніше - у постановах від 02 травня 2023 року у справі № 160/300/23, від 18 жовтня 2023 року у справі № 160/3085/23 та від 14 березня 2024 року у справі № 807/1863/16.
Постанови Верховного Суду від 17 березня 2020 року у справі № 1.380.2019.004760 та від 31 січня 2024 року у справі № 140/26236/23, на які послався суд першої інстанції, ухвалено у справах за заявами про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків, тобто за пунктом 2 частини першої статті 283 Кодексу адміністративного судочинства України, а висновок у справі № 1.380.2019.004760 до того ж сформований до набрання чинності пунктом 27 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір". Мотивувальні частини обох ухвал суду першої інстанції відтворюють міркування про справляння судового збору за подання заяви щодо підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна, тоді як предметом поданої заяви є стягнення коштів за податковим боргом. Ці категорії заяв подаються в одному процесуальному порядку, проте мають різні підстави та різні матеріально-правові наслідки, а тому висновки щодо однієї з них не можуть автоматично поширюватися на іншу.
Таким чином, вимога сплатити судовий збір у розмірі 3 028,00 грн суперечить пункту 27 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір", а її невиконання не могло тягнути повернення заяви.
Стосовно доказів надіслання копії заяви відповідачу колегія суддів зазначає таке. Відповідно до частини другої статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України суб`єкт владних повноважень при поданні адміністративного позову зобов`язаний додати до позовної заяви доказ надіслання рекомендованим листом з повідомленням про вручення іншим учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси, копії позовної заяви та доданих до неї документів. Наведений обов`язок закон пов`язує з відсутністю в учасника справи офіційної електронної адреси. Водночас частиною шостою статті 18 цього Кодексу встановлено, що адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, зареєстровані за законодавством України як юридичні особи, їх територіальні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи, зареєстровані за законодавством України, реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. 
Товариство з обмеженою відповідальністю "АКТИВ НАФТА ПЛЮС" є юридичною особою, зареєстрованою за законодавством України, проте наявності або відсутності в нього офіційної електронної адреси суд першої інстанції не з`ясував, хоча саме ця обставина визначає обсяг обов`язку заявника.
Крім того, у справах цієї категорії обов`язок повідомити відповідача про подання заяви закон покладає на суд. Згідно з частиною першою статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.
За змістом ухвал суду першої інстанції заявник подав фіскальний чек від 27 серпня 2025 року та опис вкладення у цінний лист зі штриховим кодовим ідентифікатором 0103300442351, а названі документи прийнято для відправки відділенням поштового зв`язку 27 серпня 2025 року, про що свідчить календарний штемпель. Єдиним мотивом відхилення цих доказів суд назвав те, що у квитанції зазначено "до відділення, Київ, 03189", тоді як місцезнаходженням відповідача є вул. Вільямса Академіка, буд. 6Д, офіс 43, м. Київ, 03189. Поштовий індекс місцезнаходження відповідача і поштовий індекс відділення збігаються, а обраний спосіб доставки сам собою не свідчить про неможливість вручення відправлення адресату. Мотивів, з яких поданий доказ визнано неналежним, ухвали не містять.
А отже, висновок про ненадання належного доказу направлення іншому учаснику справи примірника заяви з додатками зроблено без з`ясування обставин, що мають значення для вирішення питання, і без урахування частини другої статті 161 та частини першої статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України.
Стосовно вимоги надати пояснення підстав надсилання копії заяви 27 серпня 2025 року колегія суддів встановила, що така вимога не передбачена ані частиною другою статті 283, ані статтями 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України. Процесуальний закон не забороняє надсилати іншій стороні копію заяви з додатками до звернення до суду, а завчасне надсилання розширює можливості відповідача підготуватися до розгляду і відповідає засаді змагальності сторін. Таким чином, суд першої інстанції поклав на заявника обов`язок, не встановлений процесуальним законом, а його невиконання визнав недоліком заяви, що тягне її повернення.
Стосовно висновку про те, що зі змісту заяви не встановлено підстави звернення із заявою та обставини, що підтверджуються доказами, колегія суддів виходить з такого. У постанові від 25 жовтня 2023 року у справі № 320/7566/23 Верховний Суд зазначив: "положення наведеної норми, та й інших норм КАС України, не конкретизують вимоги щодо змісту заяви, який викладається в довільній формі. Головним є те, щоб заява ... містила виклад обставин, якими податковий орган обґрунтовує свої вимоги, достатність яких надалі має бути оцінена судом в ході судового розгляду справи по суті на підставі відповідних доказів". У цій же постанові Верховний Суд визнав помилковим підхід, за якого суд першої інстанції, перевіряючи відповідність заяви вимогам статті 283 Кодексу адміністративного судочинства України, "вдався до оцінки викладених у заяві ... обставин справи та доказів, що не віднесено до компетенції суду на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі".
До заяви долучено копії податкових повідомлень-рішень, інтегрованої картки платника та розрахунку податкового боргу, а підстави звернення в ній наведено з посиланням на статтю 95 Податкового кодексу України та статтю 283 Кодексу адміністративного судочинства України. Оцінка достатності цих доказів належить до стадії розгляду справи по суті. Таким чином, суд першої інстанції на стадії вирішення питання про відкриття провадження здійснив оцінку, яка до його компетенції на цій стадії не віднесена.
Доводи апеляційної скарги щодо обчислення строку звернення до суду із заявою підставою повернення заяви не були, а тому за приписами частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України до предмета цього апеляційного перегляду не входять.
Таким чином, жодна з підстав, покладених в основу ухвали про повернення заяви, не ґрунтується на законі: вимога сплатити судовий збір суперечить пункту 27 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір"; вимога надати пояснення процесуальним законом не передбачена; висновки щодо доказів надіслання копії заяви та щодо змісту заяви зроблено без з`ясування обставин, що мають значення для вирішення питання. Відтак, оскаржувана ухвала перешкоджає подальшому провадженню у справі.
Відповідно до статті 320 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання. У цій справі наявні підстави, передбачені пунктами 1 та 4 цієї статті.
Керуючись статтями 242, 243, 250, 308, 311, 315, 320, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України - задовольнити.
Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2025 року - скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий суддя А.Б. Парінов
Судді: О.О. Беспалов
Є.Д. Кравченко

(Повний текст постанови суду виготовлено 20 серпня 2026 року)