П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/33886/25	

Перша інстанція суддя Танцюра К.О.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача Яковлєва О.В.,
суддів Дегтярьової С.В., Крусяна А.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2025 року, у справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській, Херсонській областях, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, третя особа - ОСОБА_1 , про визнання протиправними та скасування рішень,-

В С Т А Н О В И Л А :

Головне управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі звернулось до суду з позовом у якому заявлено вимоги Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та м. Севастополі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), а саме:
- визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 18 серпня 2025 року у ВП № 78877729; 
- визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 18 серпня 2025 року у ВП № 78877729; 
- визнання протиправною та скасування постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 18 серпня 2025 року ВП № 78877729.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2025 року відмовлено в задоволенні позову.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням позивачем подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позов.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що судом першої інстанції не враховано встановленої законодавцем заборони, у період дії воєнного стану, на відкриття виконавчих проваджень та вжиття заходів примусового виконання рішень на території територіальних громад, що належать до територій, на яких ведуться активні бойові дії, або тимчасово окупованих територій відповідно до переліку, затвердженого центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику з питань тимчасово окупованої російською федерацією території України (з дати віднесення територій до таких, на яких ведуться активні бойові дії, або тимчасово окупованих територій до моменту виключення таких територій з переліку).
Крім того, судом першої інстанції не враховано положень ч. 1 ст. 24 ЗУ «Про виконавче провадження», що передбачають необхідність проведення виконавчих дій за місцезнаходженням боржника.
В свою чергу, відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 29 травня 2025 року, у справі № 420/7604/25, задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 , а саме:
- визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, яке оформлене листом № 3542/6/21-22-13-03-05 від 12 липня 2024 року «Про розгляд заяви»; 
- зобов`язано Головне управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 21 січня 2021 року з урахуванням висновків суду.
При цьому, 04 серпня 2025 року Одеським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист № 420/7604/25.
На підставі зазначеного виконавчого листа Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та м. Севастополі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 18 серпня 2025 року прийнято наступні постанови:
- про відкриття виконавчого провадження у ВП № 78877729; 
- про стягнення виконавчого збору у ВП № 78877729;
- про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у ВП № 78877729.
Позивач, не погоджуючись з отриманими постановами, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
За наслідком з`ясування обставин справи, судом першої інстанції зроблено висновок про залишення позову без задоволення, з чим погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.

Так, згідно ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно ч. 1 ст. 24 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.
Згідно абз. 1 ч. 4 ст. 27 ЗУ «Про виконавче провадження», державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Згідно абз. 2 п. 2 розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень, що затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини) та надсилає її сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.
Згідно абз. 15 п. 10-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» ЗУ «Про виконавче провадження», забороняється у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, відкриття виконавчих проваджень та вжиття заходів примусового виконання рішень на території територіальних громад, що належать до територій, на яких ведуться активні бойові дії, або тимчасово окупованих територій відповідно до переліку, затвердженого центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику з питань тимчасово окупованої Російською Федерацією території України (з дати віднесення територій до таких, на яких ведуться активні бойові дії, або тимчасово окупованих територій до моменту виключення таких територій з переліку).

Колегією суддів встановлено, що предметом позову є постанови Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та м. Севастополі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 18 серпня 2025 року, а саме: про відкриття виконавчого провадження у ВП № 78877729; про стягнення виконавчого збору у ВП № 78877729; про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у ВП № 78877729.
В даному випадку, податковий орган вважає, що оскільки він зареєстрований на території активних бойових дій, положення абз. 15 п. 10-2 розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про виконавче провадження» забороняють відкриття виконавчих проваджень та вжиття заходів примусового виконання рішень відносно нього.
В свою чергу, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову, в межах доводів та вимог апеляційної скарги позивача, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Так, з вищевикладених норм матеріального права вбачається, що законодавцем встановлено заборону, у період дії воєнного стану, на відкриття виконавчих проваджень та вжиття заходів примусового виконання рішень на території територіальних громад, що належать до територій, на яких ведуться активні бойові дії, або тимчасово окупованих територій відповідно до переліку, затвердженого центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику з питань тимчасово окупованої російською федерацією території України (з дати віднесення територій до таких, на яких ведуться активні бойові дії, або тимчасово окупованих територій до моменту виключення таких територій з переліку).
Аналіз наведеної норми дозволяє дійти висновку про можливість відкриття виконавчого провадження та вжиття заходів примусового виконання рішень тільки на території територіальних громад, які не розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій і не перебувають у тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), відповідно до переліку, затвердженого центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику з питань тимчасово окупованої російською федерацією території України, а також прилеглих до неї територій.
При цьому, колегія суддів зазначає, що законодавча заборона, передбачена абз. 15 п. 10-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» ЗУ «Про виконавче провадження», стосується саме місця (території) відкриття виконавчого провадження і місця (території), на якій будуть вживатися заходи примусового виконання рішення.
Отже, встановивши, що відкриття виконавчого провадження та вжиття заходів примусового виконання рішення суду відбулося не на території міста Херсон, де зареєстрований позивач, такі дії державного виконавця не порушують зазначену заборону.
Зазначені висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 10 травня 2023 року, у справі № 904/1708/22.
При цьому, посилання скаржника на неправильне застосування ч. 1 ст. 24 ЗУ «Про виконавче провадження», яка передбачає необхідність проведення виконавчих дій за місцезнаходженням боржника є необґрунтованим, оскільки оскаржувані постанови пов`язані з процесом відкриття виконавчого провадження, а не заходами примусового виконання рішень, що визначені у ст. 10 ЗУ «Про виконавче провадження».
Враховуючи вищевказане, судом першої інстанції при ухваленні свого рішення про відмову у задоволенні позову неправильного застосування норм матеріального та порушень норм процесуального права не допущено, а як наслідок рішення суду скасуванню не підлягає.
Тому, керуючись ст.ст. 287, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2025 року - без змін.
Судові витрати, а саме сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на Головне управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач 		О.В. Яковлєв	
Судді	  	С.В. Дегтярьова   А.В. Крусян