Справа № 367/4799/25
Провадження № 2/369/7892/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15.07.2026 року         м. Київ
Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:
головуючої судді Козак І.А.,
при секретарі Кавун Є.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості,
В С Т А Н О В И В:
У квітні 2023 року представник позивача Акціонерного товариства «Акцент-Банк» - Шкапенко О.В. звернувся до Ірпінського міського суду Київської області з позовом, в якому просив суд стягнути з відповідача, ОСОБА_1 , заборгованість за кредитним договором у розмірі 10 191 грн 98 коп., яка складається з 6 338 грн 69 коп. - залишок заборгованості за наданим кредитом, 3 539,84 грн - заборгованість за процентами, 313 грн 45 коп. - пеня та суму сплаченого судового збору у сумі 2 422 грн 40 коп.
Позовна заява обґрунтована тим, що 30.07.2024 року, будучи клієнтом банку, відповідач уклала з позивачем кредитний договір № АВН0СТ155101722356171910 від 30.07.2024 року, щодо надання кредиту у розмірі 6 400 грн строком на 36 місяців (до 29.07.2027 року) зі сплатою процентів у розмірі 85% щорічно (кредитний договір складається із Заяви клієнта та Графіку погашення кредиту). 
Станом на 28.04.2025 року заборгованість відповідача за даним кредитним договором склала суму 10 191 грн 98 коп., яка складається з 6 338 грн 69 коп. - залишок заборгованості за наданим кредитом, 3 539,84 грн - заборгованість за процентами, 313 грн 45 коп. – пеня.
Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 16 вересня 2025 року справу передано за підсудністю до Фастівського міськрайонного суду Київської області.
Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 29 жовтня 2025 року справу передано за підсудністю до Києво-Святошинського районного суду Київської області.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29 листопада 2025 року справу передано на розгляд судді Козак І.А.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 грудня 2025 року позовну заяву Акціонерного товариства "АКЦЕНТ-БАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - залишено без руху і надано позивачу строк для усунення недоліків терміном десять днів з дня вручення ухвали. 
22 грудня 2025 року на адресу суду надійшла заява представника позивача про усунення недоліків.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23.12.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито позовне провадження у справі, призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 
Представник відповідача - адвокат Доценко О.В. подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, зазначаючи, що відповідач кредитні кошти не отримувала і ними не користувалася, оскільки їх було виведено з карти третьою особою злочинним шляхом; обставини скоєння злочину встановлено слідством, вину визнано, обвинувальний акт передано до суду для винесення вироку щодо винної особи; згідно норм чинного законодавства та сталої практики Верховного Суду, обов`язок доведення користування коштами чи обставин вчинення дій/бездіяльності що сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, покладається на фінансову установу, яка й забезпечує програмне забезпечення та здійснює перерахування коштів; під час дій режиму військового стану банкам та іншим фінансовим установам заборонено нараховувати та стягувати штрафні санкції (в тому числі і пеню), нарахування санкцій здійснено з порушенням норм чинного законодавства та практики Верховного Суду; позивачем взагалі не надано жодних доказів звернення до відповідача з вимогами погасити борг, як це вказано у позовній заяві.
Представником Відповідача також подано клопотання про визнання недопустимим доказом паперової роздруківок електронного документу, доданого позивачем до позовної заяви.
Представником відповідача було подано відповідь на відзив, у якому останній зазначив, що відповідач фактично сама надала доступ до банківського застосунку А24 сторонній особі, що в подальшому і стало причиною щодо втрати нею інформації для проведення платіжних операцій. В доданому до відзиву на позов обвинувальному акті чітко зазначено, що особа, яка обвинувачується у скоєнні зазначеного злочину, мала у вільному доступі мобільний телефон ОСОБА_1 . Таким чином, відповідач сама передала доступ (чи допустила бездіяльність в результаті чого було передано доступ) обвинуваченій особі до банківських рахунків через свій мобільний телефон. 
Таким чином, саме відповідач втратила інформацію, що дала змогу провести вказані операції і що є порушенням як УіП так і п. 6 розділу VІ Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління НБУ від 05.11.2014 року №705.
Той факт, що відповідач звернулась до поліції із заявою жодним чином не доводить вину Банку. Також відповідач у разі визнання її потерпілою має право на звернення до обвинуваченого з цивільним позовом в рамках кримінальної справи.
Окрім того, представник позивача зазначив, що факт звернення відповідача до правоохоронних органів та, навіть, порушення кримінальної справи, не підтверджує наявність факту шахрайства сторонніми особами до постановлення відповідного судового рішення. Без відповідного рішення існує вірогідність вчинення шахрайських дій самим позивачем за допомогою інших осіб.
Представником відповідача було подано заперечення по відповідь на відзив, у якому зазначено, що відповідач заперечує проти, наведених у відповіді на відзив доводів АТ «АКЦЕНТ-БАНК» про стягнення заборгованості, вважає їх безпідставними, а позовну заяву –необґрунтованою, та такою, що не може бути задоволеною, адже наведені в ній обставини не відповідають дійсності, оскільки кредитними коштами банку заволоділа неправомірно інша особа - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно якого 31.03.2025 року складено та затверджено обвинувальний акт у скоєнні ним злочинів, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 361, ч. 2 ст. 361 КК України. Обвинувальний акт направлено на розгляд до Києво-Святошинського районного суду Київської області (справа № 369/5974/25). Тобто, відповідач кредитні кошти не отримувала і ними не користувалася, оскільки їх було виведено з карти злочинним шляхом. Представник позивача лише зазначив своє припущення, що відповідач допустила вільний доступ винної особи до телефону. Сторона відповідача вважає це твердження маніпулятивним, оскільки доступ до телефону не є тотожним доступу до програми послуг банківської установи.
Окрім цього, представник відповідача вказав, що позивачем взагалі не надано жодних доказів того, що останній звертався до відповідача з вимогами погасити борг, як це вказано у позовній заяві. Звертав увагу і на те, що під час дій режиму військового стану банкам та іншим фінансовим установам заборонено нараховувати та стягувати штрафні санкції (в тому числі і пеню), тобто, вимога позивача про стягнення пені є незаконною.
У судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином. Разом з тим, у позовних вимогах зазначив, що розгляд справи просить проводити у його відсутності.
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином. При цьому, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи у його відсутності та у відсутності відповідача.
Суд, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, дійшов наступного висновку.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Приписами п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори.
Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Вимогами ч. 2 ст. 207 ЦК України, встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
В силу ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Положення статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Відповідно до ч. 5 ст. 177 ЦПК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 3, 4ст.12 ЦПК України).
Згідно частин 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Судом встановлено, що 30.07.2024 року, відповідач уклала з позивачем кредитний договір № АВН0СТ155101722356171910 від 30.07.2024 року, щодо надання кредиту у розмірі 6 400 грн строком на 36 місяців (до 29.07.2027 року) зі сплатою процентів у розмірі 85% щорічно.
Відповідно до меморіального ордеру №TR.38578375.45779.65455 від 30.07.2024 року відповідачу видано кредит у сумі 6 400 грн.
Із долученого представником відповідача обвинувального акту у кримінальному провадженні № 12024116450000180 від 01.10.2024 за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 361, ч. 2 ст. 361 КК України, вбачається, що відповідачка є потерпілою у вказаному кримінальному провадженні.
Згідно одного із епізодів, а саме 30.07.2024 ОСОБА_2 (точного часу та місця під час досудового розслідування не встановлено), з метою власного незаконного збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер вчинених дій, з метою заволодіння грошовими коштами, повторно, маючи у вільному доступі мобільний телефон ОСОБА_1 марки «Samsung» моделі «Galaxy A14», ІМЕІ1: НОМЕР_1 , IMEI2: 352072272712525/01 за допомогою наявної у ньому сім-карти мобільного оператора ПрАТ «Київстар» з номером НОМЕР_2 , який зареєстровано як фінансовий номер ОСОБА_1 у АТ «Акцент Банк», без дозволу потерпілої продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел направлений на несанкціоноване втручання в роботу інформаційних (автоматизованих) систем, використовуючи логін та пароль, який він попередньо самостійно створив у мобільному додатку «Abank» АТ «Акцент Банк», який згідно із Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» є мобільним платіжним інструментом, та відповідно до Закону України «Про захист інформації в інформаційно - телекомунікаційних системах» - є інформаційною (автоматизованою) системою пройшов ідентифікацію від імені ОСОБА_1 , таким чином здійснив несанкціоноване втручання в роботу інформаційної (автоматизованої) системи, а саме застосунку мобільного інтернет-банкінгу «Abank», отримавши при цьому можливість розпоряджатись коштами та функціями банківських карток і рахунками ОСОБА_1 , відкритими в АТ «Акцент Банк», а також отримав доступ до всіх послуг, які пропонує інтернет-банкінг та, відповідно, отримав змогу використовувати їх на власний розсуд та створив заявку на отримання кредитних коштів у сумі 6400 грн. на платіжну картку № НОМЕР_3 , яка відкрита на ім`я ОСОБА_1 .
Таким чином, ОСОБА_2 , обвинувачується у несанкціонованому втручанні в роботу інформаційних (автоматизованих) систем, вчиненому повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 361 КК України.
30.07.2024 ОСОБА_2 з корисливих мотивів, з метою власного незаконного збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер вчинених дій, з метою заволодіння грошовими коштами, повторно, за допомогою мобільного телефону потерпілої, без її відома, в додатку «Abank» створив заявку на отримання кредитних коштів у сумі 6400 грн. на платіжну картку № НОМЕР_3 , яка відкрита на ім`я ОСОБА_1 30.07.2024 о 19:18:27 АТ «Акцент банк» було погоджено та відкрито кредит в сумі 6400 грн. на платіжній картці № НОМЕР_3 , яка відкрита на ім`я ОСОБА_1 30.07.2024 о 19:18:29 ОСОБА_2 за допомогою мобільного телефону потерпілої ОСОБА_1 , без її відома, зайшов у додаток «Абанк», так як знав пароль до нього, бо самостійно створював його та з платіжної картки № НОМЕР_3 , яка відкрита на ім`я ОСОБА_1 , здійснив переказ грошових коштів у сумі 6000 грн. на платіжну картку № НОМЕР_4 , яка відкрита на ім`я ОСОБА_2 .
В подальшому ОСОБА_2 розпорядився вказаними грошовими коштами на власний розсуд, своїми діями завдав потерпілій ОСОБА_1 матеріального збитку на суму 6000 гривень.
Таким чином, ОСОБА_2 , обвинувачується у заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою, вчиненому повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.
Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до ст. 417 ЦПК України вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду.
Згідно із висновком, викладеним у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 вересня 2023 року (справа № 686/30030/21 провадження № 61-5111св23), "саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.
Як зазначено у постанові Верховного Суду від 20червня 2018року в справі №691/699/16-ц(провадження№ 61-16504св18)," якщо суд встановить, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача та правоохоронні органи про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог АТ КБ" ПриватБанк".
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не надано доказів, що відповідача своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті або незаконному використанню інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції за допомогою її карткового рахунку.
За таких обставин суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та не вбачає підстав для стягнення з відповідача вказаної в прохальній частині позову суми боргу. 
Окрім цього, суд вважає, що не підлягають задоволенню вимоги позивача і в частині стягнення з відповідача на його користь судових витрат, які були понесені ним, у зв`язку із зверненням до суду по сплаті судового збору у розмірі 2 422, 40 грн, оскільки згідно з вимогам ст. 141 ЦПК України, ці витрати, у разі відмови у задоволенні позову покладаються на позивача.
Керуючись ст. ст. 3, 4, 10, 13, 76-82, 89, 141, 223, 259, 263-265, 268ЦПК України, суд,
УХВАЛИВ:
Позов Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості – залишити без задоволення.
Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 15 липня 2026 року.

Суддя          Ірина КОЗАК