УКРАЇНА
Житомирський апеляційний суд

Справа № 275/52/26	Головуючий у 1-й інст. Щербаченко І. В.	
Категорія 146	Доповідач Скітневська О.М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2026 року	м. Житомир	

Житомирський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Скітневської О.М., з секретарем судового засідання Кашенко Л.М, з участю особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Коростишівського районного суду Житомирської області від 09 червня 2026 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого за ст.124 КУпАП, 
В С Т А Н О В И В:
Постановою судді Коростишівського районного суду Житомирської області від 09 червня 2026 року, з урахуванням постанови від 18 червня 2026 року, ОСОБА_1  визнано винним у вчиненні 12.01.2026 адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрито у зв`язку з закінченням строків, передбачених статтею 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення. 
Згідно з постановою суду ОСОБА_1 12.01.2026 о 14:30 годині в с. Брусилів по вулиці Херсонська, 18, керуючи транспортним засобом Фольксваген д.н.з. НОМЕР_1 не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, при цьому не надав переваги у русі на перехресті рівнозначних доріг автомобілю Ауді д.н.з НОМЕР_2 , що наближався до нього праворуч, здійснив зіткнення з транспортним засобом, що призвело до механічних пошкоджень, чим порушив вимоги п. 2.3 б, 16.12 Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Не погоджуючись з вказаною постановою судді місцевого суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та закрити провадження відносно нього за відсутністю складу адміністративного правопорушення. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд не дав належної і об`єктивної оцінки фактичним обставинам справи та наявним доказам, внаслідок чого ухвалив постанову з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, вказує, що судом першої інстанції безпідставно відхилені його клопотання про повернення матеріалів справи на доопрацювання внаслідок порушень при складенні матеріалів ДТП (невідповідності схеми вимогам Інструкції, відсутності відеозапису оформлення матеріалів) та про призначення експертизи, а вина базується лише на протоколі про адміністративне правопорушення, який не є безумовним і беззаперечним доказом його вини. Наявні матеріали справи не дають можливості встановити винну особу.
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , перевіривши доводи апеляційної скарги, суд доходить до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.
Таким чином, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно належно з`ясувати: чи було вчинене таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Вищевказані вимоги закону суддею місцевого суду було дотримано у достатньому обсязі і висновок суду про винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за обставин, наведених у постанові, підтверджується зібраними по справі доказами. Висновки, які викладені в постанові суду, грунтуються на належних та допустимих доказах. 
Порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ст. 124 КУпАП.
Зазначена норма є бланкетною і при встановленні винуватості особи необхідно встановити пункт ПДР України, який порушено водієм і який, окрім того, перебуває у причинно-наслідковому зв`язку із ДТП та наслідками.
Як слідує із протоколу про адміністративне правопорушення ЕПР1 № 564897 від 12.01.2026, ОСОБА_1 12.01.2026 о 14:30 годині в с. Брусилів по вулиці Херсонська, 18, керуючи транспортним засобом Фольксваген д.н.з. НОМЕР_1 не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, при цьому не надав переваги у русі на перехресті рівнозначних доріг автомобілю Ауді д.н.з НОМЕР_2 , що наближався до нього праворуч, здійснив зіткнення з транспортним засобом, що призвело до механічних пошкоджень, чим порушив вимоги п. 2.3б, 16.12 Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
За змістом наведених у протоколі пунктів ПДР України:
2.3б - для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;
16.12 - на перехресті рівнозначних доріг водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу транспортним засобам, що наближаються праворуч, крім перехресть, де організовано круговий рух.
Після скоєння дорожньої пригоди всі учасники ДТП надали свої письмові пояснення. Експерт на місце ДТП не викликався, експертиза по обставинам ДТП не проводилася.
В своїх поясненнях суду водій  ОСОБА_1 свою вину у вчиненому правопорушенні не визнав і пояснив, що 12.01.2026 рухався по вулиці Херсонській в с. Брусилів, наближався до рівнозначного перехрестя, в якому паркан обмежує видимість, тому потрібно було проїхати трохи далі щоб оцінити видимість, він виїхав зі своєї смуги на 30-40 см. Автомобіль Ауді вискочив зі свого повороту, не гальмувавши. ОСОБА_1 почав гальмувати, проте була ожеледиця, тому його автомобіль понесло юзом, в результаті чого відбулось зіткнення.
В матеріалах справи містяться: 
письмові пояснення водія ОСОБА_1 , який зазначив, що він рухався по вул. Херсонська і, наближившись до рівнозначного перехрестя, побачив перешкоду праворуч, почав гальмувати і затягнув ручні гальма, але його автомобіль понесло по снігу. Автомобіль, що рухався праворуч на великий швидкості, навіть не гальмував і вдарив його автомобіль;
письмові пояснення водія ОСОБА_2 , який працівникам поліції пояснив, що він рухався на автомобілі Ауді по вулиці селища Брусилів, коли в його автомобіль в`їхав автомобіль Фольксваген, якому була перешкода праворуч. 
Пояснення водіїв  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо обставин ДТП, а саме зіткнення транспортних засобів на перехресті, підтверджується схемою місця пригоди, на якій зафіксовано розташування ТЗ після зіткнення. При цьому, автомобілі Фольксваген та Ауді знаходяться на самому перехресті в місці перехрещування напрямів їх руху. Характерними для обставин ДТП, а саме перпендикулярного зіткнення ТЗ з рухом автомобіля Ауді праворуч відносно лінії руху автомобіля Фольксваген, є і пошкодження ТЗ: у автомобіля Фольксваген – на передній та правій частинах, у автомобіля Ауді – на передній та лівій частинах, які описані у додатку до цієї схеми. 
Проаналізувавши вищевказані докази, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про наявність в діях водія ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, що виразилося у порушення ним пунктів 2.3 б, 16.12 ПДР України. 
По доводах апеляційної скарги апеляційний суд зазначає наступне.
Щодо відсутності на схемі місця ДТП всіх необхідних даних та клопотання про повернення матеріалів ДТП для дооформлення.
ОСОБА_1 вказує, що схема ДТП не містить всіх необхідних даних, як то: слідів гальмування; частин ТЗ на проїзній частині; координат місця зіткнення відносно сталих орієнтирів; розмірів ділянок з різним покриттям, дорожньої розмітки, дорожніх знаків тощо. Зазначені недоліки були підставою для повернення матеріалів пригоди на дооформлення органу поліції. 
Судом першої інстанції вказане клопотання відхилено з посиланням на те, що окремі недоліки індивідуального акта за можливості встановлення його суті і змісту не можуть мати безумовним наслідком його скасування. 
Відповідно до ч.2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Згідно з підпунктом 1 п.1 розділу ІХ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395 (далі – Інструкція № 1395), у разі порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, на місці дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) складається протокол про адміністративне правопорушення стосовно цих осіб, до якого додаються: схема місця ДТП (додаток 8), яку підписують учасники ДТП та поліцейський.
На схемі місця ДТП графічно зображуються та фіксуються такі об`єкти: ділянка дороги, на якій сталась ДТП; сталі орієнтири, до яких на схемі здійснена прив`язка об`єктів та слідів; транспортні засоби, причетні до ДТП, координати їх розміщення відносно елементів проїжджої частини та сталих орієнтирів; сліди гальмового шляху коліс транспортних засобів: їх розміщення відносно елементів проїжджої частини; довжина від їх початку до кожного колеса транспортного засобу із зображенням місць розривів; довжина слідів на ділянках з різним покриттям; інші сліди та предмети, що стосуються пригоди: розміщення частин та об`єктів (уламки кузова, частинки фарби, уламки скла, осипання ґрунту, сліди рідини), що відокремилися від транспортного засобу, відносно елементів проїжджої частини, транспортних засобів; площа розсіювання уламків скла, осипання ґрунту; координати місця зіткнення, наїзду відносно сталих орієнтирів; ширина проїжджої частини разом з роздільними смугами; ширина тротуарів, узбіччя; розміри ділянок з різним станом дорожнього покриття; розміри та розміщення дефектів дорожнього покриття; розташування дорожньої розмітки; розташування світлофорів, дорожніх знаків та інших засобів технічного регулювання дорожнього руху; розташування шлагбаума, засобів сигналізації, дорожніх знаків на підході до залізничного переїзду. Зазначена інформація підтверджується підписами водіїв транспортних засобів (п.4 розділу ІХ Інструкції № 1395).
Отже, на схемі зазначаються ті об`єкти, які зафіксовані працівниками поліції під час її складення. Схема місця ДТП містить прив`язки ТЗ один до одного та сталого орієнтиру (країв проїзної частини перехрестя), ширину проїзних частин, стан дорожнього покриття (засніженість) тощо. Зауважень з приводу недоліків схеми, висловлених в апеляційній скарзі, водіями на схемі не зафіксовано. 
Відсутність інших даних не призводить до неналежності доказу і не перешкоджає суду надати належну оцінку зазначеній на схемі інформації у сукупності з іншими доказами, зокрема, поясненнями водіїв, з яких вбачається, що зіткнення ТЗ відбулося на самому перехресті на перетині ліній руху автомобілів Фольксваген та Ауді, при якому останній перебував праворуч від першого, що не заперечується учасниками справи. При цьому, обома водіями визнається, що перехрестя є рівнозначним, тобто відсутні знаки пріоритету.
При цьому, є безпідставним посилання ОСОБА_1 на п.3 розділу ІІ Інструкції № 1395 про те, що працівники поліції повинні були скласти Акт обстеження ділянки вулично-шляхової мережі згідно із Додатком 2 до цієї Інструкції, оскільки дана норма є застосованою при складанні протоколів про адміністративні правопорушення, передбачених ст.ст.139, 140 КУпАП.
Таким чином, схема місця ДТП повністю узгоджується із змістом протоколу про адміністративне правопорушення, тому суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відсутність підстав для повернення матеріалів на дооформлення.
Щодо відхилення клопотання про призначення експертизи, неврахування судом швидкості автомобіля Ауді та невжиття заходів до гальмування, які, на думку заявника, перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із ДТП.
ОСОБА_1 зазначає, що судом безпідставно залишено без задоволення клопотання про призначення автотехнічної експертизи обставин і механізму ДТП, на підставі якої можна було б встановити вину водія автомобіля Ауді, який не вжив заходів до гальмування, і саме це порушення, на його думку, перебуває у причинно-наслідковому зв`язку із ДТП.
Судом першої інстанції у задоволенні клопотання захисника про призначення комплексної експертизи відмовлено. Суд мотивував прийняте рішення тим, що для призначення експертизи необхідна участь всіх учасників пригоди, працівників поліції, щоб встановити всі об`єктивні обставини, необхідні для вирішення питань, які стосуються експертизи. 
Апеляційний суд також вважає, що підстави для призначення експертизи відсутні з огляду на таке.
Характерною ознакою дорожньо-транспортної пригоди є те, що при зіткненні двох або більше транспортних засобів, порушення ПДР України може бути допущено усіма його учасниками, але у причинно-наслідковому зв`язку із пригодою можуть бути порушення, як одного із водіїв, так і обох. 
Причинно-наслідковий зв`язок між пригодою та порушенням ПДР України встановлюється у кожному конкретному випадку на підставі повного і всебічного дослідження доказів, зібраних працівниками поліції та наданих учасниками.
Тільки ті порушення ПДР, які є причиною настання цих наслідків, перебувають у причинному зв`язку із ДТП. При цьому, суд розглядає справу в межах обставини, зазначених у протоколі.
Судова експертиза призначається у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, сумнівними, неясними або неповними, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено судом з призначенням відповідної судової експертизи. При розгляді даної справи для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, потреба у спеціальних знаннях відсутня. Наявні у справі докази є належними, допустимими, не суперечать, а навпаки доповнюють одне одного та є достатніми для правильного вирішення справи.
Як вбачається із протоколу та підтверджується схемою місця ДТП зіткнення ТЗ відбулося на самому перехресті на смузі руху автомобіля Ауді, який мав перевагу у русі перед автомобілем Фольксваген, що підтверджує висновки суду першої інстанції про порушення водієм ОСОБА_1 пунктів 2.3 б, 16.12 ПДР України, а саме не надання переваги для руху автомобілю Ауді (перешкода праворуч), наслідком чого стала ДТП. 
При цьому, судом першої інстанції належним чином обгрунтовано мотиви такого рішення з аналізом п.1.10 ПДР України, згідно з яким перехрестя - це місце перехрещення, прилягання або розгалуження доріг на одному рівні, межею якого є уявні лінії між початком заокруглень країв проїзної частини кожної з доріг, що повністю узгоджується із п.16.3 ПДР України, яким визначено, що у разі необхідності надання переваги в русі транспортним засобам, які рухаються по перехрещуваній дорозі, водій повинен зупинити транспортний засіб перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінією) або 1.13, світлофором так, щоб бачити його сигнали, а якщо вони відсутні - перед краєм перехрещуваної проїзної частини, не створюючи перешкод для руху пішоходів.
Схемою ДТП, яка відповідає поясненням водія ОСОБА_1 про те, що він не зупинився перед краєм перехрещуваної проїзної частини, а виїхав за її межі на перехрестя, не врахувавши стан дорожнього покриття, підтверджується не дотримання останнім інкримінованих йому пунктів ПДР України, що і стало причиною ДТП. 
З урахуванням наведеного та застосуванням критерію доведення «поза розумним сумнівом», апеляційний суд вважає, що потреба у призначенні експертизи відсутня, оскільки розташування автомобіля Ауді на своїй смузі руху в момент ДТП та його швидкість не спростовує причинно-наслідкового зв`язку між ДТП і порушенням водієм ОСОБА_1 вимог п.2.3 б), 16.12 ПДР України, причиною якого став виїзд автомобіля Фольксваген на перехрестя із недотриманням вимог пріоритету та неврахуванням стану дорожнього покриття, що підтверджує не забезпечення останнім безпеки дорожнього руху у вигляді проявленої неуважності та неналежному стеженні за дорожньою обстановкою. 
Наявність в діях іншого водія можливого порушення швидкісного режиму, невжиття заходів до гальмування та можливість перебування їх у причино-наслідковому зв`язку із ДТП не є предметом розгляду цієї справи, оскільки суд розглядає адміністративну справу в межах пред`явленого звинувачення і не може виходити за його межі. 
Щодо недостатності протоколу у справі про адміністративне правопорушення для доведення вини.
ОСОБА_1 вказує, що протокол серії ЕПР1 № 564897 від 12.01.2026 не може бути сам по собі, без підтвердження іншими належними та допустимим доказами, безумовним та беззаперечним доказом його вини.
Протокол серії ЕПР1 № 564897 від 12.01.2026 складений уповноваженою особою, яка визначена ст.255 КУпАП, містить реквізити, що передбачені ст.256 КУпАП: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.
Згідно зі ст.251 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є одним із доказів у справі, його зміст підтверджено схемою місця ДТП із описом пошкоджень ТЗ, поясненнями водіїв.
Таким чином, підстави для не врахування протоколу ЕПР1 № 564897 від 12.01.2026 відсутні.
Щодо відсутності відеозапису оформлення матеріалів ДТП.
ОСОБА_1 із посиланням на п.5 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18.12.2018 № 1026 (далі – Інструкція № 1026), вважає, що відсутність безперервного відеозапису події до завершення оформлення матеріалів призводить до не доведення його вини.
Так, згідно із п.5 розділу ІІ Інструкції № 1026 включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.
Згідно пп.4 п.1 розділу ІХ Інструкції № 1395 до протоколу, складеному за ст.124 КУпАП, може бути додано показання засобів фото- та/або відеоспостереження (у разі їх наявності). 
Вимоги про обов`язковість проведення відеофіксації оформлення матеріалів ДТП дана Інструкція № 1395 не містить.
Аналіз даних норм законодавства дозволяє зробити висновок про те, що відеозапис з портативного відеореєстратора поліцейського може бути одним із доказів у справі про адміністративне правопорушення, якщо на ньому безпосередньо зафіксовано зазначене правопорушення.
Одним із складових адміністративного правопорушення за ст.124 КУпАП є порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, фіксація якого не відбувається при оформленні матеріалів пригоди, тому такий відеозапис не може містити інформації про порушення учасниками ДТП правил дорожнього руху.
Таким чином, відсутність безперервної відеофіксації оформлення матеріалів ДТП не призводить для визнання протоколу та інших доказів у справі неналежними. 
Зважаючи на наведене, доводи апеляційної скарги не спростовують зміст протоколу про адміністративне правопорушення та факт порушення ОСОБА_1 вимог п.2.3 б, 16.12 ПДР України, яке перебуває у причинному зв`язку із ДТП. 
Додаткових об`єктивних доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції або свідчили б про порушення норм КУпАП при прийнятті рішення суддею, а також відповідних додаткових доказів в апеляційній скарзі не наведено і до апеляційного суду не надано. Досліджені судом докази є достатніми для висновку про винність  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. 
За таких обставин, підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається, як і підстав для скасування чи зміни постанови судді місцевого суду.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Коростишівського районного суду Житомирської області від 09 червня 2026 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя	О. Скітневська