ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КІРОВОГРАДСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. В`ячеслава Чорновола, 29/32, м. Кропивницький, 25006, 
тел. (0522) 30-10-22, 30-10-23, код ЄДРПОУ 03499951,
e-mail: inbox@kr.arbitr.gov.ua, web: http://kr.arbitr.gov.ua

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2026 року | | Справа № 912/3174/25

Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Тимошевської В.В. за участю секретаря судового засідання Проскурні О.О. розглянув у відкритому судовому засіданні справу №912/3174/25
за позовом: Головного управління ДПС у Кіровоградській області, вул. Велика Перспективна, 55, м. Кропивницький, 25006
до відповідачів:
1.Приватного підприємства "Рулен", вул. Велика Пермська, 11-А, к. 15, м. Кропивницький, 25006
2. Фізичної особи-підприємця Квірквелії Гено Бухутовича, АДРЕСА_1 
3. Фізичної особи-підприємця Квірквелії Манани Іванівни, АДРЕСА_1 
4. Фізичної особи-підприємця Квірквелії Іраклія Геннадійовича, АДРЕСА_1 
5. Фізичної особи-підприємця Шепотинник Вікторії Геннадіївни, АДРЕСА_2 
про визнання договорів недійсними

Представники:
від позивача - Данілов С.О., витяг ЄРДР, самопредставництво,
від відповідача 1 - Сотник С.В., витяг ЄРДР, самопредставництво,
від відповідачів 1, 2, 3, 4, 5 - Пушкарьов Д.Є., ордер серія ВА №1138632 від 21.01.2026, ордер серія ВА №1138635 від 21.01.2026, ордер серія ВА №1138630 від 21.01.2026, ордер серія ВА №1138633 від 21.01.2026, ордер серія ВА №1138634 від 21.01.2026.

В засіданні суду оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Головне управління ДПС у Кіровоградській області (ГУ ДПС, позивач) звернулось до господарського суду з позовною заявою з вимогами до Приватного підприємства "Рулен" (ПП "Рулен", відповідач 1), Фізичної особи-підприємця Квірквелії Гено Бухутовича (ФОП Квірквелія Г.Б., відповідач 2), Фізичної особи-підприємця Квірквелії Манани Іванівни (ФОП Квірквелія М.І., відповідач 3), Фізичної особи-підприємця Квірквелії Іраклія Геннадійовича (ФОП Квірквелія І.Г., відповідач 4) та Фізичної особи-підприємця Шепотинник Вікторії Геннадіївни (ФОП Шепотинник В.Г., відповідач 5) про визнання недійсними таких правочинів:
- укладені між Приватним підприємством "Рулен" та фізичною особою-підприємцем Квірквелією Гено Бухутовичем, а саме: договір оренди № 1 від 04.01.2020 року; договір оренди № 1 від 04.01.2021 року; договір оренди № 1 від 04.01.2022 року; договір оренди № 1 від 04.01.2023 року; договір оренди № 1 від 04.01.2024 року;
- укладені між Приватним підприємством "Рулен" та фізичною особою-підприємцем Квірквелією Мананою Іванівною, а саме: договір оренди № 1 від 04.01.2019 року; договір оренди № 1 від 04.01.2020 року; договір оренди № 1 від 04.01.2021 року; договір оренди № 1 від 04.01.2022 року; договір оренди № 1 від 04.01.2023 року; договір оренди № 1 від 04.01.2024 року;
- укладені між Приватним підприємством "Рулен" та фізичною особою-підприємцем Квірквелією Іраклієм Геннадійовичем, а саме: договір оренди № 1 від 04.01.2019 року; договір оренди № 1 від 04.01.2020 року; договір оренди № 1 від 04.01.2021 року; договір оренди № 1 від 04.01.2022 року; договір оренди № 1 від 04.01.2023 року; договір оренди № 1 від 04.01.2024 року;
- укладені між Приватним підприємством "Рулен" та фізичною особою-підприємцем Шепотинник Вікторією Геннадіївною, а саме: договір оренди № 1 від 01.12.2022 року; договір оренди № 1 від 01.12.2023 року; договір оренди № 1 від 01.12.2024 року.
В обґрунтування підстав позову наведено посилання на ст. 228 Цивільного кодексу України та вказано про те, що оспорювані договори не спрямовувалися на реальне настання правових наслідків, які обумовлені ними, натомість складені з метою безпідставного заволодіння майновими активами держави у вигляді безпідставного та штучного завищення/заниження відповідачами своїх податкових зобов`язань, всупереч інтересам держави і суспільства, що обумовлює недійсність таких правочинів.
Ухвалою господарського суду від 23.12.2025 за поданим позовом відкрито провадження у справі №912/3174/25 за правилами загального позовного провадження. У справі призначено підготовче засідання, сторонам встановлено строк для подання заяв по суті справи.
Відповідачами позовні вимоги заперечено, про що подано відзиви на позовну заяву.
ПП "Рулен" серед підстав заперечень навів такі обставини: законодавство не містить обмежень щодо можливості укладення договорів оренди юридичною особою з власниками такої юридичної особи; при визначені ціни оренди враховано ряд факторів, які вплинули на її формування, як то: вартість об`єкта оренди, розмір витрат на утримання тощо; розмір виплати орендної плати за договорами оренди визначається виключно наявними у підприємства вільними коштами, які в першу чергу потрібні підприємству для використання у власних виробничих операціях; відображення у податковій звітності витрат підприємства на оренду нерухомого майна незалежно від фактичної сплати прямо передбачено нормами законодавства; позивач не повідомляє про порушення сторонами договорів будь-яких норм податкового законодавства; аналогічні договори вже були предметом оцінки під час попередньої податкової перевірки і будь-яких претензій до законності таких договорів зі сторони податкового органу не було; позовна заява спрямована на штучне створення підстав для зупинення перевірки, тим самим заблоковано роботу підприємства та усі податкові накладні; ПП "Рулен" за розпорядженням Голови Кіровоградської ОДА від 06.05.2025 визначено як критично важливе для функціонування економіки та забезпечення потреб життєдіяльності територіальних громад області в особливий період; підприємство має статус сумлінного платника податків; посилання позивача на матеріали перевірки є безпідставним, оскільки така перевірка не завершена та акт перевірки не складено; позивач у позові посилається на нерелевантну практику Верховного Суду.
Фізичні особи-підприємці у відзивах на позов, вказали на таке: укладення договорів оренди майна є формою здійснення підприємницької діяльності, який відображений у податкових, фінансових та звітних документах; об`єкти оренди за договорами передані у фактичне користування, що свідчить про наявність реальних господарських операцій; ціна оренди сформована у відповідності до вимог законодавства; орендна плата за договорами частково сплачується, а її заборгованість контролюється та продовження термінів погашення оформляється додатками до договорів; жодної домовленості про свідоме невиконання договорів між сторонами не має; позивач не є стороною оспорюваних правочинів та не уповноважений визначати дії сторін щодо виконання цих правочинів; укладені договори не порушуються вимог ст. ст. 215, 228, 234 ЦК України та є повністю правомірними в розумінні ст. 24 ЦК України.
У відповіді на відзив позивач з приводу заперечень відповідачів навів такі аргументи: орендодавці за договорами оренди є пов`язаними особами з ПП "Рулен"; сума за договорами перевищує обсяги доходів, визначені в Податковому кодексі України для платників єдиного податку з групи - фізичних осіб, а отже порушує умови перебування останніх на спрощеній системі оподаткування; ПП "Рулен" не проводить протягом року оплату, порушуючи умови договорів, та сплачує тільки в обсягах, визначених п. 291.4 ст. 291 Податкового кодексу України; за рахунок сум орендної плати, яка відображена в актах наданих послуг та фактично не є сплаченою, підприємством формуються витрати в значному обсязі, що впливає на фінансовий результат до оподаткування; укладені договори заздалегідь не передбачали виконання сторонами умов таких договорів протягом строку їх дії; вказані договори не мають на своїй меті реального настання змісту господарської операції, а складені лише з метою заниження ПП "Рулен" сплати податку на прибуток; вказане свідчить про наявність підстав для визнання договорів недійсними згідно ст. 228 ЦК України.
У запереченнях на відповідь на відзив відповідачами вказано на безпідставність позиції позивача, оскільки: ціна оренди відповідає вимогам законодавства; майно реально передано в оренду; домовленість про свідоме невиконання відсутня; заборгованість викликана виробничою діяльністю підприємства; претензії щодо вказаного між сторонами відсутні; на 2026 рік сплата поточної заборгованості та часткове погашення кредиторської заборгованості з орендної плати визначена як один з пріоритетів, оскільки кошти потрібні для будівництва нових сучасних складських приміщень; твердження позивача є припущенням.
21.01.2026 суд розпочав підготовче засідання, в якому оголосив перерву до 19.02.2026, позивачу надано можливим подати письмові пояснення з питань, які виникли під час розгляду справи.
17.02.2026 позивач подав додаткові письмові пояснення з таких питань та клопотання про долучення доказів до справи.
Відповідачі подали заперечення проти аргументів, викладених у додаткових поясненнях.
12.03.2026 позивач подав пояснення на спростування заперечень відповідачів. 
У підготовчому засіданні 12.03.2026 суд прийняв заперечення відповідачів, пояснення та докази позивача. У підготовчому засіданні оголошено перерву до 20.03.2026.
У підготовчому засіданні 20.03.2026 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 16.04.2026.
16.04.2026 суд відкрив судове засідання з розгляду справи по суті.
В судових засідання оголошувалась перерва з 16.04.2026 до 07.05.2026, до 28.05.2026, до 12.06.2026, до 21.07.2026.
21.07.2026 суд продовжив судове засідання з розгляду справи по суті.
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, представники відповідачів заперечили проти задоволення позову повністю.
Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, які наведено в обґрунтування підстав позову і заперечень проти позовних вимог, дослідивши в судовому засіданні докази у справі, суд встановив такі обставини, які є предметом доказування.

Наказом ГУ ДПС у Кіровоградській області від 09.07.2025 року № 1138-п (зі змінами) призначена документальна планова виїзна перевірка ПП "Рулен" (код ЄДРПОУ 34629107) на підставі п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, п. 77.1, п. 77.4 ст. 77 Податкового кодексу України (том 1 а.с. 55-57).
З 01.08.2025 розпочато проведення документальної планової виїзної перевірки ПП "Рулен" за період діяльності з 01.01.2020 по 31.12.2024 року.
Як зазначає позивач, в ході перевірки встановлені взаємовідносини ПП "Рулен" з фізичними особами-підприємцями ФОП, що перебувають на спрощеній системі оподаткування (єдиний податок 3 група зі ставкою 5 %), а саме з ФОП Квірквелією Гено Бухутовичем, ФОП Квірквелією Мананою Іванівною, ФОП Квірквелією Іраклієм Геннадійовичем, ФОП Шепотинник Вікторією Геннадіївною. Вказані фізичні особи-підприємці є пов`язаними особами з ПП "Рулен".
Так, із вказаними особами ПП "Рулен" укладено договори оренди комплексу будівель з правом користування прилеглою територію за адресою: м. Кропивницький, вул. Мурманська, 7Г (далі - Договори, оспорювані договори).
Такі Договори укладено зі строком дії на 1 рік за період 2019-2024 роки за кожен рік окремо.
До кожного договору складено Акти приймання-передачі приміщень та Акти надання послуг з оренди.
Умови Договорів передбачають сплату орендної плати з розрахунку визначеної у Договорах ціни за квадратний метр. Порядок оплати безготівковий за виставленим актом виконаних послуг.
Позивач вказує на те, що річна сума визначеної Договорами орендної плати є значно вищою за передбачений п. 291.4 ст. 291 Податкового кодексу України гранично допустимий обсяг доходу за календарний рік для платників єдиного податку 3 група.
При цьому, п. 292.1 ст. 292 Податкового кодексу України визначено, що доходом платника єдиного податку для фізичної особи - підприємця є дохід, отриманий протягом податкового (звітного) періоду в грошовій формі (готівковій та/або безготівковій).
За висновком позивача, для можливості застосування фізичними особами-підприємцями спрощеної системи оподаткування, ПП "Рулен" не проводить протягом року оплату послуг оренди відповідно складених актів наданих послуг, а тільки в обсягах, визначених п. 291.4 ст. 291 Податкового кодексу України.
Таким чином, за висновком позивача, у ПП "Рулен" відбувається постійне зростання кредиторської заборгованості перед вищевказаними фізичними особами-підприємцями.
В той же час, за рахунок вартості вказаних послуг, визначеної умовами договорів, підприємством формуються витрати в значному обсязі, що впливає на рівень сплати податку на прибуток. ПП "Рулен" в періоді, що перевірявся, було платником податку на прибуток на загальних підставах. 
До матеріалів справи додано відповідні платіжні інструкції, які підтверджують повідомлений позивачем розрахунок, суми та розміри оплати якого не заперечуються відповідачами.
Також надано укладені між сторонами Договори і Додаткові угоди про відстрочення терміну погашення заборгованості за Договорами.
Позивач вважає, що вказані обставини свідчать про те, що оспорювані договори не мали на своїй меті реального настання змісту господарської операції, а складені лише з метою заниження ПП "Рулен" сплати податку на прибуток, а ФОП Квірквелія Г.Б., ФОП Квірквелія М.І., ФОП Квірквелія І.Г., ФОП Шепотинник В.Г. - податку на доходи фізичних осіб та військового збору. 
За твердженням ГУ ДПС у Кіровоградській області, оспорювані договори спрямовані на ухилення від сплати податків у значних розмірах вказаними суб`єктами господарювання, спрямовані на безпідставне заниження відповідачами своїх податкових зобов`язань. Договори укладені з метою заволодіння майновими активами держави у вигляді безпідставного та штучного завищення/заниження відповідачами своїх податкових зобов`язань, всупереч інтересам держави і суспільства, що є підставою для визнання Договорів недійсними за ст. 228 Цивільного кодексу України.

Норми права, застосовані судом.
Статтею 203 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до частин 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
У розумінні наведених положень законодавства оспорювати правочин у суді може одна із сторін правочину або інша заінтересована особа. За відсутності визначення поняття "заінтересована особа" такою особою є кожен, хто має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі.
Відповідно до положень підпункту 20.1.30 пункту 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України (далі - ПК України) контролюючі органи мають право звертатися до суду, у тому числі подавати позови до підприємств, установ, організацій та фізичних осіб, щодо визнання оспорюванних правочинів недійсними та застосування визначених законодавством заходів, пов`язаних із визнанням правочинів недійсними, а також щодо стягнення в дохід держави коштів, отриманих за нікчемними договорами.
Контролюючими органами є податкові органи (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальні органи) - щодо дотримання законодавства з питань оподаткування (крім випадків, визначених підпунктом 41.1.2 цього пункту), законодавства з питань сплати єдиного внеску, а також щодо дотримання іншого законодавства, контроль за виконанням якого покладено на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, чи його територіальні органи (підпункт 41.1.1. пункту 41.1 ст. 41 ПК України).
Отже, податкові органи наділені законом правом звертатися до суду з позовами про визнання договорів недійсними, якщо такі вимоги належним чином обґрунтовані, зокрема обставинами одержання необґрунтованих податкових переваг тощо. Такі обставини стосуються охоронюваних законом інтересів держави та суспільства у сфері добросовісного здійснення господарської діяльності, забезпечення належного виконання податкового обов`язку та наповнення бюджету, коштом якого фінансуються державні інституції, соціальні програми та об`єкти інфраструктури.
У справі, що розглядається, ГУ ДПС у Кіровоградській області оспорює дійсність укладених між відповідачами договорів оренди з посиланням на ст. 228 ЦК України. При цьому, позивач не просить застосувати наслідки згідно ч. 3 ст. 228 ЦК України, однак в контексті зазначеної норми вказує на невідповідність оспорюваних правочинів інтересам держави і суспільства.
За приписами ч. 3 ст. 228 ЦК України, у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.
У постанові від 30.10.2025 у справі №910/9522/24 Верховний Суд наголосив, що встановлюючи правовий наслідок правочину, який вчинено без додержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, частина третя статті 228 ЦК України, так само, як і інші правові норми, не визначають ознаки такого правочину. До кола таких правочинів належать, зокрема правочини, які вчинені з метою ухилення від оподаткування, отримання незаконної податкової вигоди.
При вирішенні справ у спорах про визнання недійсними договорів відповідно до ст. 228 ЦК України, зокрема частини 3 цієї норми, ознаками недійсного договору, що суперечить інтересам держави і суспільства, є спрямованість цього правочину на порушення правового порядку та наявність умислу (наміру) його сторін, які усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеного договору. Метою такого правочину є його кінцевий результат, якого бажають досягти сторони. Мета завідомо суперечить інтересам держави та суспільства.
Згідно ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.
За найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму; плата за найм (оренду) майна вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором (ст. 762 ЦК України).
За правилами ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Оцінка доводів сторін та поданих доказів.
Згідно матеріалів справи підтверджено, що фізичні особи-підприємці, які є орендодавцями за оспорюваними договорами оренди, перебувають на спрощеній системі оподаткування - 3 група. 
Відповідно до п. 291.4 ст. 291 ПК України платниками єдиного податку третьої групи можуть бути фізичні особи-підприємці, у яких, зокрема, обсяг доходу не перевищує 1167 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.
Виходячи з умов оспорюваних Договорів, погоджений у них розмір орендної плати та порядок (строки) сплати свідчить про перевищення вищевказаного ліміту розміру доходу. 
Поряд з цим, пункт 292.1. ст. 292 ПК України визначає, що доходом платника єдиного податку для фізичної особи - підприємця є дохід, отриманий протягом податкового (звітного) періоду в грошовій формі (готівковій та/або безготівковій).
Тобто, за наведеною нормою доходом є саме отримані кошти, а не нарахування.
Стаття 298 ПК України передбачає можливість зміни системи оподаткування або відмову від спрощеної системи оподаткування.
Так, за підпунктом 298.2.3. пункту 298.2. ст. 298 ПК України платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у таких випадках та в строки, зокрема, у разі перевищення протягом календарного року встановленого обсягу доходу платниками єдиного податку третьої групи (крім платників єдиного податку третьої групи - електронних резидентів (е-резидентів), - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) кварталом, у якому відбулося таке перевищення.
Таким чином, податкове законодавство допускає зміну системи оподаткування (групи єдиного податку чи перехід на загальну систему), яка відбувається по факту фактично отриманого доходу, а не за планами чи прогнозами.
Отже, сам по собі погоджений сторонами розмір орендної плати, річний розмір якого перевищує граничний обсяг доходу платника єдиного податку, не є належним і достатнім доказом того, що при укладенні договорів сторони мали умисел на заниження податкових зобов`язань. Такий висновок не випливає з положень статей 291, 292 та 298 ПК України.
Податкове законодавство пов`язує виникнення доходу ФОП із фактичним отриманням коштів, а не з укладенням договору чи визначенням у ньому вартості послуг. Відтак із самого лише розміру орендної плати неможливо зробити обґрунтований висновок про намір сторін ухилитися від оподаткування або про наявність підстав для визнання договорів недійсними за ст. 228 ЦК України.
Як встановлено матеріалами справи, ПП "Рулен" є платником податку на прибуток підприємств на загальних підставах. Відповідно до пункту 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, інформації, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Згідно з підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 ст. 134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які визначені відповідними положеннями цього Кодексу.
Відповідно до ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 "Витрати" N318 від 31.12.99 господарські операції відображаються в бухгалтерському обліку на підставі первинних документів, а витрати відображаються в бухгалтерському обліку одночасно зі зменшенням активів або збільшенням зобов`язань.
Матеріалами справи підтверджено, що нерухоме майно було фактично передано ПП "Рулен" у користування, підприємство використовує його у власній господарській діяльності, а також здійснює підготовку до будівництва на прилеглій території, що підтверджується наданим Витягом з Реєстру будівельної діяльності. Факт надання послуг оренди підтверджується договорами, актами приймання-передачі майна та актами надання послуг, а тому у підприємства виник обов`язок відобразити відповідні витрати у бухгалтерському обліку незалежно від часу фактичної сплати орендної плати.
Податковий кодекс України не містить положень, які б пов`язували право платника податку на прибуток враховувати витрати на оренду майна виключно з фактом їх оплати. Так само не передбачено коригування фінансового результату до оподаткування у зв`язку з наявністю кредиторської заборгованості за договорами оренди чи відстроченням виконання грошового зобов`язання між сторонами.
Отже, саме по собі існування кредиторської заборгованості ПП "Рулен" перед орендодавцями, а також укладення сторонами додаткових угод про відстрочення виконання грошового зобов`язання не свідчать про неправомірність формування підприємством витрат, оскільки, як стверджує ПП "Рулен" та що визнається ГУ ДПС у Кіровоградській області, такі витрати відображені відповідно до вимог бухгалтерського обліку і ґрунтуються на реально здійснених господарських операціях з користування майном.
ГУ ДПС у Кіровоградській області фактично ототожнює відстрочення оплати із безтоварністю (нереальністю) операції. Однак, вказане не відповідає матеріалам справи та нормам законодавства, оскільки сам по собі факт несвоєчасної або неповної оплати отриманих послуг з оренди не спростовує реальності господарської операції з передачі майна в оренду, яка підтверджена матеріалами справи.
За таких обставин наявність кредиторської заборгованості є наслідком невиконання або відстрочення виконання грошового зобов`язання, а не доказом недійсності договорів. Цивільне законодавство не забороняє відстрочення виконання грошового зобов`язання. 
Суд враховує, що позивач не ставить під сумнів економічну обґрунтованість погодженого сторонами розміру орендної плати, не наводить доказів її невідповідності звичайним (ринковим) цінам та не стверджує про її штучне завищення. Водночас положення підпункту 170.1.2 пункту 170.1 ст. 170 ПК України регулюють виключно порядок визначення мінімальної бази оподаткування доходів від надання нерухомого майна в оренду та не встановлюють обмежень щодо розміру орендної плати, яка може бути погоджена сторонами договору.
Таким чином, позивачем не доведено порушення оспорюваними договорами інтересів держави і суспільства та наявності узгодженого умислу сторін на досягнення протиправної мети. Самі по собі обставини щодо порядку проведення розрахунків, наявності заборгованості, статусу пов`язаності сторін та податкових наслідків господарських операцій не є достатніми підставами для висновку про нікчемність або недійсність правочинів у розумінні ст. 228 ЦК України
З урахуванням викладеного, правові підстави для задоволення позовних вимог відсутні.
При розгляді справи суд врахував, що згідно постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 01.12.2025 у справі №340/6587/25 залишено ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 29.09.2025 у вказаній справі, якою відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом, що розглядає господарський суд у справі, оскільки спір між сторонами не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства. Відмовляючи у відкритті провадження в адміністративній справі, суд першої інстанції виходив з того, що на дані правовідносини поширюється юрисдикція господарських судів.

Судові витрати.
За ст. 129 ГПК України сплачений позивачем судовий збір покладається на нього. 
Інших судових витрат позивач не заявляє.
Відповідачі у відзиві на позов повідомили про понесення судових витрат на правничу допомогу та в засіданні суду зазначили про подання доказів на підтвердження таких витрат після ухвалення рішення суду.
Керуючись ст. 73-77, 123, 129, 233, 236-241, 326 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю. 

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення в порядку передбаченому Господарським процесуальним кодексом України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Копії рішення направити сторонам до електронних кабінетів. 

Повне рішення складено 27.07.2026.

Суддя В.В.Тимошевська